262 
ler med en mycket tydlig genomgång i en riktning, tydligt 
skönjbar genom sin glas — perlemoartade glans. För blås- 
röret är det osmältbart och blir glödgadt med koboltsolution 
tydligt blått. Det är alltså ett lerjordsilikat samt att döma 
af spjelkbarheten en varietet af sillimanit, närmast öfverens- 
stämmande med fibrolit genom sin parallelttrådiga textur, 
och således nära beslägtad med den i hvit pegmatit vid S:t 
Michel förekommande Xanthiziten (Acta Soc. sc. Fenn. Tom 
IX op. 347) 
Fibrolitkonkretionerna äro vanligen omgifna af en smal 
zon af hvit fältspat och qvarz samt ytterst af ett tunnt om- 
hölje af svart glimmer. I vissa konkretioner äro kärnan och 
den omgifvande fältspatzonen lika utvecklade, i andra den 
sednare öfvervägande, ja i några är kärnan försvunnen, och 
konkretionen består då uteslutande af fältspat och qvarz 
jemte glimmer. Dessa konkretioner förlänga sig stundom, 
så att de få utseende af smala, dock snart utkilande skikter. 
Öster om landsvägen vid Björkbacka förekommer en 
mörk, temligen hård, grafithaltig skiffer, genom förvittringen 
gul- eller brunfärgad, hvilken för sin halt af jernalun, ana- 
lyserad af A. E. Arppe (Analyser af finska mineralier 1857), 
blifvit betecknad såsom alunskiffer (Ilolmberg, Materialier 
etc. p. 210), och som till utseendet är ganska lik den ofvan- 
nämnda svafvelkishaltiga phyllitskiffern vid Kasurila. Denna 
skiffers strykning går delvis i O—V och är således motsatt 
fibrolitgneisens. Ung. samma strykning, eller mera åt NO, 
har äfven en hornblendehaltig bergart, som. dessutom genom 
en motsatt lutning skiljer sig från fibrolitgneisen, och så- 
lunda jemte alunskiffern torde böra uppställas såsom en från 
denna skild formation. — På andra sidan om sjön höjer sig 
en ganska hög bergsträckning af gneisyranit, hvars skiffrings- 
