263 
riktning går parallelt med sjöstranden, nämligen N—S och 
NO—SV. 
Från dessa formationer har man att särskilja den ett 
par verst söder om Henriksnäs förekommande kalkstenen 
med dess åtföljande bergarter gneis, qvarzitskiffer och talk- 
skiffer, hvilka förete en viss analogi med de ofvannämnda 
vid Kasurila, med hvilka de ock sannolikt äro eqvivalenta 
Dessa bildningar, hvilkas allmänna strykning är N 70—809 
O, intaga ett ganska betydligt område på båda sidor om 
landsvägen (se fig. 5) kalkstenen är hvit och finkornig samt 
innehåller ymnigt gulaktigt-grön serpentin 1 form af större 
eller mindre körtlar och drummer (sprickfyllnader) isynner- 
het i närheten af de granitgångar, som uppskjuta i kalkste- 
nen. Denna granit är grå till färgen i de smärre men röd- 
aktig i de större gångarna och stockarna, ett förhållande, 
som häntyder på en reducerande inverkan af kalkstenen och 
erinrar om ett analogt förhållande vid Ihalais (se ofy.) samt 
den i hornblendegneis uppskjutande röda pegmatitens för- 
vandling i hvit invid salbanden. Denna gånggranit är mer- 
endels -porfyrartad genom afskiljandet af små fältspatkristal- 
ler samt något skiffrig genom glimmerns afsöndring parallelt 
med väggarna. Dessa gångar äro således tydligen utliggare 
af den NNV om skiffersystemet uppskjutande skiffriga, röda 
graniten, till hvilken skikternas uppresning måste hänföras. 
Närmast densamma är nämligen skikternas läge nästan ver- 
tikalt eller starkt lutande, hvarefter lutningen småningom af- 
tager mot 880. Skiktsystemet kan fördelas i trenne zoner: 
närmast graniten talkskiffer öfvergående i qvarzitskiffer med 
små grafitblad derpå grå skiffrig gneis med kalksten samt 
sedan åter talk-, chlorit- och qvarzitskiffer mer eller mindre 
uppblandad med strålstensartad amfibol eller pyroxen, som 
meddelar skiffern en grön färg, Häraf kan slutas, att tal- 
