267 
ning samt bergarternas skiffringsriktning. De gå nämligen 
äfven i NNV—S80. 
Närmare Mustamäki förändras terrängens konfiguration: 
höjderna blifva lägre och tillika mera sammanträngda samt 
derigenom mindre iögonenfallande. Emedlertid kan sträckan 
mellan Mustamäki och Kangasniemi (se fig. 6) gifva en bild 
i miniatur af terrängen mellan Pieksämäki och Kangasniemi. 
Äfven här synes höjdsträckningar af syenitgranit gående i 
NNV med mellanliggande partier af ofta brunfärgad gneis. 
Vid Mustamäki har syenitgraniten, som vanligligtvis är hvit, 
en rödaktig färg genom delvis inblandad rödaktig fältspat, 
hvarvid tillika hornblendehalten försvinner, så att bergarten 
på sina ställen öfvergår i en verklig rödaktig granit, hvilken 
på ett ställe blir tät, felsitartad och då utmärkt genom en 
mycket tydlig förklyftning. Här äro således de tvenne for- 
mationerna syenitgranit och granitporfyr mera intimt blan- 
dade än vanligt. Derjemte finner man ofta en tredje granit- 
bildning med finkornig struktur genomdraga bergmassan i 
form af gångar ech, drummer. 
Mellan Kangasniemi och Kauppila, 4 verst från sist- 
nämnda ställe, uppträder en delvis skiffrig blandning af 
mörkgrön hornblende och röd fältspat, således en förening 
af syenitgranitens och granitporfyrns beståndsdelar samt straxt 
derpå en brunfärgad gneis. Skiffringsriktningen är här fort- 
farande NNV-lig. Men mellan Kauppila och Hanumäki i 
Leivonmäki är skiffringen NO eller NNO-lig, således nära 
vertikal mot föregående. Denna riktning är den allmännaste 
äfven utmed vägen till Jyväskylä hos "den mer eller mindre 
skiffriga syenitgraniten, som här uppträder med här och der 
förekommande mellanlägrad gneis. 1—2 verst från Hanu- 
mäki visar sig en ganska egendomlig modifikation af syenit- 
granit. Den är dels af gröfre korn med tydliga, kantiga 
