269 
längdriktning går i NNV. Vid 5:te versten är rödaktig fält- 
spat inblandad deri. Mellan 8 och 9:de versten antager berg- 
arten ett utseende snarlikt gneisgranit, i det att brunaktiga 
gneisflasor gående i NV vexellägra med syenitgranit. När- 
mare Joutsa blir syenitgraniten mycket hornblenderik och 
nästan dioritartad med skiffring i NV eller NNV samt upp- 
tager stora, rödaktiga fältspatskristaller och öfvergår deri- 
genom 1 granitporfyr. 
Vid gränsen mellan Joutsa och Gustaf Adolfs socknar 
uppskjuter ur Säynävesi en liten klippa af flasrig gneis eller 
gneisgranit med NNV-lig strykning. Ovisst är det dock huru- 
vida den är fastklyft eller blott ett stort flyttblock, ty på 
södra stranden träffar man åter på en ganska karakteristisk 
gramitporfyr med stora, hvita fältspatskristaller i en mörk, 
kornig glimmerrik grundmassa. Den fortfar dock blott un- 
gefär en verst framåt, hvarefter syenitgranit åter inträder. 
Men derjemte förekommer här ännu en tredje bergart, hvars 
utseende erinrar om den i Wiborgs län förekommande hy- 
Peritarten (se ofv.): Vid Kurentaipale äro dessa tre berg- 
arter så blandade om hvarandra, att man ofta har svårt att 
bestämdt särskilja dem; men ungefär vid halfva vägen till 
Gustaf Adolfs kyrkoby synes granitporfyrn ensam, något skiff- 
vig genom fältspatskristallernas parallela läge och genom- 
dragen af gångar utaf finkornig granit. 
Några verst från sistnämnde ort vid vägen till Kalho 
SYynes gneis bestående af omvexlande hornblendehaltiga och 
glimmerhaltiga skikter, strykande i N -809-V; och här be- 
Synner nu denna bergart, som ända hittils varit underord- 
Mad de eruptiva bildningarna, att åter blifva den öfvervä- 
gande, Visserligen är terrängen betäckt ända till Kalho, 
men de talrika, större och mindre blocken af en gneisartad 
bergart antyda dess förekommande 1 närheten. Vid Kalbo 
