279 
ter åter i terrängen omkring Pyhäselkä skiffriga bergar- 
ter vidtaga. Skilnaden emellan de Jemförelsevis höga och 
kala granitklipporna samt de låga och med ymnig trädvegeta- 
tion beklädda gneis- och skifferholmarna är ganska iögonen- 
fallande. 
De allmänna resultaterna af de i det föregående fram- 
stälda iakttagelserna rörande östra Finlahds primitiva for- 
mationer äro i korthet sammanfattade följande. 
Beträffande först de metamorfiska bildningarna, så finna 
vi här likasom i vestra Finland tvenne särskilda formationer 
i den laurentiska gneis- och den huroniska skifferbildningen, 
hvilka visserligen på enskilda lokaler kunna synas öfvergå i 
hvarandra, men dock i stort betraktade äro bestämdt skilda. 
Huruvida ännu en tredje, den takoniska formationen (F. J. W. 
Iaktt. under en geol. resa i Tyrolen och Schweiz, Acta Soc. sc. 
Fean. p. 300) förekommer, måste lemnas oafgjort. Skäl fin- 
nas emedlertid för det antagande, att qvarzit- och talkskiffer- 
bildningen vid Kasurila och Henriksnäs (se ofv.) är en repre- 
sentant af denna formation. Hit hör möjligen äfven talk- 
skifferbildningen vid Herajoki i Pielis, hvars stundom temli- 
gen betydliga qvarzkörtlar tala för tillvaron af en förutgående 
(huronisk) qvarzitbildning äfvensom likaledes den konglomerat- 
artade qvarziten i Leppälaks (se Holmberg, Materialier etc. 
lage Pp. 239). Från den huroniska formationen, hvars rådande 
bergart är glimmerskiffer (resp. lerglimmerskiffer), och som 
mest karakteristiskt uppträder i Tohmajärvi, bör åter som 
Sagdt å andra sidan särskiljas den laurentiska, som måste 
fördelas på tvenne underafdelningar: den öfre, karakterise- 
rad af hornblendeskiffer, samt den undre, hvari den rådande 
bergarten är den vanliga glimmergneisen. Till den öfre laur. 
