283 
nes sålunda i södra Finland spela samma rol som i södra 
Norge, hvars gabbromassor enligt Kjerulf i afseende på malm- 
halten äfvenledes äro förtjenta af all uppmärksamhet. Dock 
är gabbron likasom i allmänhet de basiska bildningarna i 
södra Finland af mindre utbredning i jemförelse med de acida 
än i Skandinavien, hvilket torde vara det hufvudsakliga skä- 
let till den ringa malmrikedom Finland eger i jemförelse med 
Sverige och Norge. 
Kasta vi slutligen en allmän öfverblick på de primitiva 
formationernas, förhållande i östra Finland, så vidt det på 
grund af hittills gjorda undersökningar låter sig göra, finna 
vi att största delen af S:t Michels län intages af en gneis, 
resp. gneisgranitformation, som i SV sammanhänger med 
gneisgranitformationen i Nyland och södra Tavastland, i NV 
deremot begränsas af syenitgranit (resp. granitporfyr), hvil- 
ken ansluter sig till den stora centrala granitporfyrformatio- 
nen, som sträcker sig öfver nordliga delen af Tavastland. I 
söder begränsas gneisen af den Wiborgska rapakiviterrängen 
Samt i öster och NO af Wiborgs och Kuopio läns skifferbild- 
ning, hvilken uppträder i en nästan oafbruten sträcka mellan 
Ladogas nordliga strand och Höytiälnen inklämd mellan sye- 
nit och diorit i vester samt granit (rapakivi t. e. d.) i öster: 
Det sär dessa eruptiver som den mer eller mindre uppresta 
Ställningen af skikterna kan tillskrifvas. Beträffande det in- 
bördes läget af de resp. bildningarna i den östra skifferzo- 
nen, så kan man i allmänhet antaga, att då man går från 
vester till öster man kommer från äldre till yngre formatio- 
ner, hvarvid tillika är att märka, att de sednare, såsom lig- 
gande öfver de äldre, i allmänhet varit mera utsatta för denu- 
dationen och t. f. deraf äro till mängden underordnade dessa. 
Genom denna bortsvämning har äfven det ursprungliga sam- 
manhanget mellan de särskilda formationerna blifvit förstördt 
