284 
och de spridda delarna åtskilda genom den underliggande 
gneisen. 
Hvad slutligen de skiffriga bergarternas allmänna stryk- 
ningsriktning beträffar, så hafva i det föregående flerfaldiga 
bevis blifvit gifna uppå öfverensstämmelsen emellan bergar- 
ternas inre struktur och deras yttre konfiguration, ett för- 
hållande, som äfven Gadolin (1. c. p. 89) antyder i beskrif- 
ningen af Kronoborgstrakten samt Pusunsaari. Man kan sår 
lunda till en viss grad från de yttre orografiska förhållan- 
dena sluta till de inre stratigrafiska. Likasom man för de 
förra t. ex. beträffande sjöarnas strandlinier i stort kan skönja 
vissa allmänna hufvudriktningar, ehuru dei smått betraktade 
gå i alla möjliga väderstreck, så gäller detsamma äfven för 
de sednare. Sålunda kunna vi för sjöarnas och flodernas 
hufvudriktningar i östra Finland antaga den N—S-liga med 
mer eller mindre afvikelse åt NV såsom den allmännaste, och 
enahanda riktning har äfven vanligen den huroniska skiffer- 
bildningen, äfvensom de eruptiva bergskedjorna, af hvilka den 
i allmänhet är beroende. Deremot synes inom den lauren- 
tiska gneisformationen den O—V-liga strykningen med afvi- 
kelse åt NO, d. v. s. hufvudriktningen af Finlands södra kust, 
vara den allmännaste, isynnerhet om man äfven tar hänsyn 
till förhållandet inom vestra Finland, der äfven den huroni- 
ska skiffern i allmänhet har samma riktning. Denna måste 
således betraktas såsom den ursprungliga. Anmärkningsvärdt 
är, att flere stora primitiva gebit, såsom Erzgebirge, Alperna, 
det Brasilianska m. fl. förete enahanda hufvudriktning, i me- 
deltal NO, då deremot de eruptiva bergmassorna i Erzge- 
birge samt den förnämligast af eruptiver bestående Uralked- 
jan äfvensom Anderna hafva en nära motsatt riktning. 
