293 
lan tvenne systemer af refflor, af hvilka de från N-—S eller 
N NNO-S SSV gående för sin större tydlighet måste be- 
traktas såsom yngre bildade under en sednare period af gla- 
cialtiden, då den stora, engång öfver hela landet utbredda 
inlandsisen redan hunnit draga sig tillbaka med qvarlem- 
nande af enskilda, större eller mindre glacierer. Att dessa 
refflor äro normala, och icke kunna betraktas såsom några 
lokala genom bergens konfiguration uppkomna afvikelser, ut- 
visas af den stora likformigheten öfver en ganska vidsträckt 
terräng. Anmärkningsvärdt är för öfrigt, att af den stora 
mängd reffelobservationer, som N. Nordenskiöld i sina , Bei- 
trag zur Kenntniss der Schrammen in Finnland" meddelar, 
de i Heinola socken äro så godt som de enda, hvilka visa 
någon större afvikelse åt NO. 
Det är till denna sednare period af istiden vi hafva att 
hänföra uppkomsten af den ofvannämnda Salpausselkä, hvil- 
ken sannolikt bildats genom en samverkan utaf glaciererna 
i norr och hafsvågorna i söder, såsom synes af den genom- 
gående skiktningen af lera och sand, af dess i allmänhet 
branta sluttning mot norr men långsluttande form mot sö- 
der, äfvensom aflagringen af mosand i små åslika upphöj- 
ningar vid södra sluttningen (vid Lahtis). Man finner häraf, 
att denna ås utmärker stranden af diluvialhafvet äfvensom 
ock den sannolika gränsen för dess utsträckning, att detta 
således näppeligen uppnått den höjd som i Skandinavien 
(500--600"), och att följaktligen den tiderymd som sedan 
denna hafvets största höjd förflutit, med antagande af land- 
höjningen till omkr. 2' på århundradet”), icke kan uppskat- 
tas högre än till innemot 25,000 år. 
oo ") G. Hällström (Acta Soc. sc, Fenn. I p. 519) och A. Moberg 
(Ofv. af finska vet. soc. Förh. XV p. 118). 
