30 
1837 sammanträffade bemälde Boucht och sockenskrifvaren 
E. W. Sarén hos kronofogden i Kemi härad, sedermera ränt- 
mästaren i Uleåborgs och Kajana län Karl Gustaf Elfving, 
hvilken bodde å Laurila hemman, och bland annat hade 
samtalet fallit å de af Boucht året förut observerade sten- 
blocken och man skämtade öfver guldfyndet; men Elfving 
och Sarén torde dock alfvarsammare hafva betänkt saken, 
ty Sarén skall hafva begifvit sig till det uppgifna stället samt 
från blocken lösbrutit ungefär ,,en grabbnäfve" mindre bitar, 
såsom berättelsen lyder, och nedsmält dessa i digel, hvar- 
vid omkring en fjerdedels dukat guld skall hafva erhållits, 
hvaraf Sarén lär hafva låtit förfärdiga någon mindre guld- 
nipp, och Elfving åter, som äfven skall hafva utplockat bitar 
och försökt smältning, hade utsmält ungefär tre dukater 
guld. Dessa lyckliga resultat bekräftade guldets verkliga 
närvaro i de funna stenblocken och ett särdeles gynsamt 
tillfälle yppade sig strax derpå att anmäla fyndet. Om som- 
maren 1837 gjorde nemligen dåvarande Minister Stats-Se- 
kreteraren Grefve Robert H. Rehbinder en embetsresa genom 
Finland, hvilken sträckte sig till landets nordligaste län. På 
denna resa genom Kemi socken öfverlemnades åt honom af 
kronofogden Elfving några stuffer, som blifvit löshuggne från 
de å Kemi elfs vestra strand funna tvänne guldförande 
geschieben, hvaruti hufvudbergarten utgjorde grönsten (dio- 
rit), hvarjemte hård, grofbladig och något i brunt stötande 
dolomit förekom såsom gångart för ej mindre guldet än 
svafvel- och kopparkis, hvilka sistnämnde mineralier likväl 
företrädesvis sutto i skölgången. Dessa stuffer befordrades, 
i afseende å undersökning, till öfver-intendentsembetet för 
bergsstaten; och då, vid verkställd undersökning, samma 
stuffer befunnos innehålla gediget guld , till icke ringa gvan- 
