33 
denna undersökning påträffades ett på längden afrundadt 
geschiebe, å hvars ena sida förekom bladig kalk och brun- 
kalk med qvarts och mycket svafvelkis, hvilket sistnämnde 
mineral äfven fanns å geschiebets öfriga af glimmerskiffer 
bestående delar, som af honom ansågos utgöra salband till 
den gångartade kalken. Ett stycke nordligare från nyssan- 
gifna ställe fann han vidare vid elfstranden ett annat lins- 
förmigt geschiebe, hvars större diameter var fem och min- 
dre två och en half tum och som bestod af samma bergar- 
ter som de, hvaruti guldet förefanns; men huruvida denna 
metall jemväl i den funna stenen förekom, derom vågade 
han icke försäkra, enär sagde sten, utan noggrannare un- 
dersökning, insändes såsom profstuff till bergs-öfverinten- 
dentsembetet. Från samma ställen samlades dessutom un- 
gefär fyra kubikfot sand, som på en med grof väf öfverdra- 
gen vaskbänk (Kehrherd) vaskades; då ungefär tolf kubik- 
tum sand återstod, flyttades denna å ett vaskbräde för hand 
(Handsichertroge) och underkastades ny vaskning, och kunde 
Albrecht, sedan mer än femsjettedelar af sistberörde sand- 
qvantitet blifvit bortsköljde, å vaskbrädet bemärka fem små 
gula korn, som undersökte befunnos vara guld. Vid vask- 
ningsförsök af andra sandlager erhölls väl en svart jernhal- 
tig sand (slig) såsom återstod, men intet guld. För öfrigt 
tillägger Albrecht, att han i svafvelkisen, som förekommer 
insprängd uti kalken från Kalkkinmaa kalkberg, hvarken för 
blåsrör eller å våta vägen kunnat upptäcka något spår 
af guld. ALLE 
1839 års försöksletningar efter guld ledde väl icke till 
något afgörande resultat, men kunde icke heller anses af- 
skräckande för ytterligare ansträngningar i samma riktning. 
Deraf föranleddes sannolikt också den geognostiska under- 
Sökning i norra delen af Uleåborgs och Kajana län, som år 
