19 
beröring härmed det närmaste luftlagret. Den afkylda 
luften blir tyngre och qvarblir vid marken, eller rinner till 
lägre belägna ställen, om denna är sluttande. På detta sätt 
uppkommer under klara nätter ett starkt temperaturfall vid 
jordytan, hvilket isynnerhet på lägre belägna ställen, dit den 
afkylda luften samlar sig, gör sig känbart. 
Det är på utstrålningen från jordytan som frostfeno- 
menet beror. Utstrålningen kunde vara särdeles verksam 
och afkylningen på beskrifna sätt fortgå mycket långt, ifall 
ej uti atmosferen ständigt funnes mer eller mindre vatten- 
gas. Efter hvad isynnerhet Tyndall sedan 1861 lyckats 
visa, finnes det nämligen flere gaser, hvilka i motsats mot 
luft i betydlig grad absorbera det strålande värmet. Vat- 
tenångan är en af dessa och är isynnerhet ogenomskinlig 
för strålarna från mörka, icke lysande kroppar, medan 
t. ex. solens strålar lättare gå igenom. , Vattenångan i at- 
mosferen hindrar nu värmeutstrålningen från jorden i det 
den i betydlig grad absorberar och återstrålar värmet till 
jorden. Ju mera vatten det finnes i luften, dess mindre 
blir utstrålningen. Finnes det så mycket, att ångan kon- 
denserar sig till flytande vatten i form af dimma eller 
moln, hvilka kraftigt återstråla värmet, blir utstrålningen 
nästan ingen. Vattengasen utstrålar visserligen sjelf vär- 
me, men den häraf förorsakade afkylningen blir obetydlig. 
Vattenångan utgör för det första blott en helt ringa del (en 
sommardag vanligen emellan 1/; och 1 vigts procent) af luf- 
ten i atmosferen, der luften, lika litet som den (enl. Tyn- 
dall ") absorberar, sjelf utstrålar något värme och hvars värme 
+) Enligt andra undersökningar absorberar äfven luften något 
det strålande värmet, vattenångan deremot icke så starkt som Tyn- 
dall fann vara fallet. Tyndall fann vattengasen absorbera öfver 14000 
gånger mera än luft. 
