94 
ger denna termometer den omgifvande luftens verkliga tem- 
peratur. Den oförsilfrade termometern visar deremot lägre; 
differensen fann Melloni uppgå, då utstrålningen var effek- 
tiv, till 29, såsom ofvan anförts, men icke deröfver. 
Värme utstrålningen är störst mot zenit, i hvilken rikt- 
ning strålarna hafva att genomgå den kortaste sträckan 
genom atmosferen. Jag observerade äfven ofta, att ett 
moln. föga inverkade på temperaturfallet, innan det kom mot 
zenit, der det kunde förorsaka en betydlig stigning hos ter- 
mometrarne. För att minska utstrålningen från termometer- 
kulan utstäldes derför alla termometrar, äfven de vid mar- 
ken, vertikalt hängande. I detta läge är nämligen blott en 
liten del, en smal ring af termometerkulans fria yta vänd 
mot zenit, utstrålningen följaktligen mindre, än då termome- 
tern ligger horisontalt; i vertikalt läge bör termometern så- 
lunda angifva en temperatur, mindre understigande den omgif- 
vande luftens, än då den ligger horisontalt. Af observations- 
resultaten kunde redan med all sannolikhet slutas till, att de 
utstälda termometrarne i det närmaste angåfvo den omgif- 
vande luftens temperatur, att differensen åtminstone icke 
kunde uppgå till 19. Sedan jag i Stockholm lyckats erhålla 
tvenne termometrar med försilfrade kulor, kunde jag direk- 
tare undersöka frågan sommaren 1882. 
Tvenne oförsilfrade termometrar utstäldes jemte de för- 
silfrade några lugna klara qvällar, då utstrålningen var ef- 
fektiv, å en öppen sved. Termometrarne stäldes invid hvar- 
andra på olika höjder öfver marken. Differensen mellan 
utslagen varierade något för hvarje afläsning, liksom förut 
tvenne termometrar sällan befunnits gifva fullkomligt sar- 
ma utslag, då de stälts invid hvarandra (frånräknadt nar 
turligtvis konstanta fel hos termometrarne). De oförsilfrade 
termometrarna visade såsom vid Mellonis försök nästan stän- 
