96 
till —3,2, —1,7 och —2,o (e den 11' September till —3,6). 
Då temperaturfallet är som starkast, kan temperaturen 
sålunda på några minuter falla mera, än senare på nat- 
ten under timmar. 
Om icke något särskildt förhållande skulle häm- 
mande ingripa, skulle afkylningen icke så tvärt och nästan 
fullständigt afstanna, utan, om ock med småningom afta- 
gande hastighet, fortskrida natten igenom. TI luften skulle 
afkylningen sträcka sig till allt högre lager. Temperatur- 
fallet kunde på detta sätt fortgå mycket långt, ifall ej vat- 
tengasen i luften genom den begynnande daggbildningen upp- 
trädde kraftigt hämmande häremot. 
Då luften ”afkyles, kan den icke mera innehålla så 
mycket vatten i gasform som vid en högre temperatur; af- 
kyles luften under den temperaturgrad, der den är mät- 
tad (daggpunkten), kondenserar sig ångan till flytande 
vatten i fint fördeladt tillstånd i form af dimma, töcken el- 
ler moln. 
På detta sätt förklaras daggbildningen af Wells på 
grund af utstrålningen från marken.” Då genom denna ut- 
strålning gräset och det närmaste luftlagret afkylts under 
daggpunkten, begynner vattengasen kondenseras och afsät- 
ter sig på gräset som dagg; ungefär såsom imma afsätter 
sig på ett kallare föremål, som införes i ett varmare rum, 
der luften icke: är alltför torr. 
Vid denna kondensering eller öfvergång från gas till 
flytande form frigöres synnerligt mycket värme, lika mycket 
som åtgår för att bringa vattnet i gasform; vid 09 och 10? 
temperatur (d. v. sc då kondenseringen försiggår vid' 09 el- 
ler 109) 607 och 600 gånger (enligt Regnault) så mycket, 
som för att höja temperaturen: hos den bildade vattenmassan 
från 09 till 19. Om t. ex. daggpunkten faller på 59, hvar- 
