marken är högre på gungflyn än på fåltet, så att q, och t, 
stå 19,3 och 39,0 högre än .B,, är sålunda det afkylda lag- 
rets höjd större på gungflyn, så att redan q och-t, stå nå- 
got litet under 53, tz 19 under Bs. Att således större luft- 
lager äro afkylda på gungflyn, ehuru temperaturen vid mar- 
ken der är varmare än på fältet, beror helt visst på och be- 
visar, att kall luft från fältet nedrinner till den 6 fot lägre 
belägna gungflyn. 
Till hvilken höjd det afkylda luftlagret kan sträcka 
sig på ett ställe, beror sålunda väl mest af terrängförhållan- 
dena. I en kittelformig dalsänkning bör denna höjd vara 
icke så liten. Afkylningens storlek vid marken är åter myc- 
ket beroende af dennas beskaffenhet, är under i öfrigt nå- 
gorlunda lika förhållanden mindre, ju fuktigare marken är 
och antagligen störst på torr med tätt gräs beväxt mark. 
Egendomligt kunde på grund af det ofvanstående sy- 
nas, att frosten, såsom dock erfarenheten visar, först angri- 
per och gör största skada åt grödan på just lågländta sum- 
piga marker. Detta beror närmast på, att dessa marker 
äro lägre belägna än omgifvande trakter, så att den kalla 
luften samlar sig dit, men äfven äro förhållandena på ett 
sädesfält betydligt olika mot dem på en obesådd slätt. Ett 
sädesfält liknar något en skog i det den största utstrålnin- 
gen sker från axen eller växternas öfversta delar. På tor- 
rare ställen blir marken här om dagen varmare utan att om 
natten så mycket utstråla sitt värme i rymden, hvilket värme 
deremot genom direkt ledning från mullen kommer luften mel- 
lan halmen tillgodo och betydligt bör motverka en: starkare 
afkylding hos denna. Liksom sålunda temperaturen i den 
torra skogen kring A var högre än i den fuktiga lägre ber 
lägna skogen vid OC; så vore måhända temperaturen i ett 
sädesfält kring B högre eller lika med temperaturen i ett 
