120 
och lurendrejeriet, uppmuntrade af den höga beskattningen, 
högst sannolikt då vida större partier på marknaden, än 
under de följande åren, då kontrollen blef strängare, smugg- 
lingen från Östersjöprovinserna upphörde, och färdigheten 
att tillverka bränvin icke längre underhölls såsom erforder- 
lig för bedrifvandet af en lofgifven binäring till jordbruket, 
utan efterhand råkade i glömska. De senaste årer i serien 
från och med år 1880 utelemna vi åter för att sålunda vinna 
likformighet i afseende å tidsbegränsningen med uppgifterna 
från de skandinaviska länderna. Då medelkonsumtionen för 
år under första tredjedelen af 1880-talet ungefärligen var 
lika stor som under decenniet förut, blifva resultaten i 
det närmaste desamma, vare sig att beräkningen håller sig 
till åren 1870—1879, eller utsträckes till ännu några år 
derutöfver. 
Under förenämnda årtionde 1870—1879 steg förbruk- 
ningen af spritdrycker i Finland alltså till 37,315,741 kan- 
nor, motsvarande 976,664 hektoliter, eller i medeltal för år: 
till 3,731,574 kannor, resp. 97,666 hektoliter. På hvarje 
individ, utan hänsyn till kön och ålder, blir årsförbrukningen 
1.94 kannor eller 5.4 liter och på hvarje manlig individ öfver 
20 år: 7.2 kannor eller 19 liter. 
Någon del af de i landet tillverkade spritvarorna åt- 
gär, såsom kändt är, till industriela behof. Då detta belopp 
emellertid icke ens närmelsevis torde kunna uppgifvas, före- 
finnes ingen möjlighet att beräkna hvilken minskning nyss 
anförda medeltal i följd häraf borde undergå. Att denna 
minskning i intet fall skulle blifva betydande, kan dock ta- 
gas för afgjordt.”) 
+) Vid 1863—1864 års landtdag anslogs, utöfver det till förtä- 
ring beräknade maximibeloppet af tillverkning per år, ytterligare 
