131 
der färre än förut. Säkert är åtminstone att vid sidan af 
de legaliserade bränvinsförsäljningsställena finnas flerstädes 
talrika lönnkrogar, hvilka under ett så beskaffadt monopoli- 
serings system varit svåra att utrota. Många af de för- 
nämsta och egentliga härdarna för fylleriet äro följaktligen 
icke inberäknade i förestående summor. 
Bränvinsförbrukningen i Finland under före- 
gående tider. 
Tiden då bränvinet först infördes i Finland kan icke 
närmare uppgifvas. Antagligen torde det såsom läkemedel 
varit här kändt redan på 1400-talet, ehuru det veterligen 
icke omnämnes i någon enda vårt lands historia rörande 
handling från medeltiden. I Stockholm fanns bränvin, såsom 
stadens räkenskaper utvisa, till salu åtminstone år 1469, då 
det omnämnes bland ingredienser använda vid kruttillverk- 
ning. Några årtionden senare befinnes ,,pulvermakarne" eller 
kruttillverkarne sjelfve icke blott ha brännt bränvin, utan 
äfven idkat krögeri dermed. I Februari 1494 blefvo nem- 
ligen Tydeke Pulvermakare, Hans Panzarmakare och hustru 
Anna Ketken uppkallade inför slottsfogden och magistraten 
på rådhuset i Stockholm samt allvarligen förbudne att bränna 
eller sälja bränvin i staden. Hvad som behöfdes för bered- 
ningen af krut fingo de tillverka, men all öfrig tillverkning 
och handel förbjöds vid 12 marks böter. 1) Förbudet ådaga- 
lägger att bränvins-förtäringen i hufvudstaden då redan blif- 
vit ett missbruk af den beskaffenhet att det påkallade ord- 
ningsmaktens mellankomst. Emellertid dröjde det ännu länge 
1) -J. Murberg : Historiska anmärkningar om brämvinets ålder i 
Sverige. K. Vitt., Hist, och Antiqv. Academins handlingar 4:de delen 
sid. 310 följ. 
