141 
följd af ständernas anhållan utfärdades derjemte den 22 
Sept. 1762 ,i anseende till förekomna synnerligen beve- 
kande skäl och omständigheter” ett pardons plakat, på grund 
hvaraf alla personer, som förbrutit sig mot förbudet rörande 
bränvinstillverkning, men ännu icke hunnit dömas och straf- 
fas, befriades från allt ansvar, och de åter, som redan un- 
dergått straff, återfingo sin rätt att tillverka bränvin. Detta 
pardonsplakat innebar den fullständigaste återkallelse af de 
förut uttalade grundsatserna och var väl, om något, egnadt 
att hos den stora allmänheten skingra betänkligheterna rö- 
rande bränvinets förderflighet. 
Det föregående bränvinsförbudet hade nu endast till 
följd att den återvunna friheten att bränna begynte begag- 
nas allmännare och i vida större skala än förut. Spanmålen 
blef en mycket begärlig handelsvara och steg ansenligt i pris, 
emedan bränvinstillverkarne för sin räkning lade beslag på 
allt hvad deraf kunde öfverkommas icke endast i den egna 
kommunen utan äfven i andra socknar. Regeringen måste 
redan par veckor efter 1762 års riksdagsbeslut, eller den 14 
Oktober, utfärda förbud för personer att resa kring landet 
och uppköpa säd till bränvinsbränning. Någon praktisk på- 
följd torde detta dock icke haft. Säkert är åtminstone att 
bristen på brödföda åter blef större och behofyvet att impor- 
tera säd från andra länder allt oafvisligare. År 1756 be- 
räknades 400,000 tunnor säd årligen användas i Sverige och 
Finland till bränvinsbränning "). Tio år derefter kan be- 
loppet med all sannolikhet antagas ha varit ännu större. 
En bland de första åtgärder som Gustaf III vidtog efter 
1772 års revolution var att medelst en förordning af den 11 
+) OC. G. Marmström: Sveriges Politiska historia från Karl 
XII:s död. Fjerde delen sid. 242. 
