143 
gen i alla landsändar hade inflytelserika, hemliga fiender, 
som med begärlighet aktgåfvo på hvarje handling, som kunde: 
användas för att skada honom i allmänna opinionen, så bör 
man också erkänna att det icke var under dåvarande för- 
hållanden politiskt välbetänkt att röra vid detta ömtåliga 
ämne. Hos allmogen hade de föregående tidernas erfaren- 
het efterhand inrotat den föreställningen att bränvinstill- 
verkningen var dess oförytterliga rättighet, hvilken konun- 
gen på Jlagstridigt sätt nu borttog, och i denna åsigt 
styrktes den naturligtvis af antagonisterne till den nya re- 
geringsformen. Öfverallt sattes derföre ett hemligt, passivt 
motstånd i vägen för Gustafs planer. - Till en början måste 
tanken att öfverlemna bränvinstillverkningen åt förpaktare 
snart öfvergifvas, emedan sådane icke anmälde sig i till- 
räckligt antal. Det återstod för konungen derföre intet an- 
nat, ifall han ej ville öfverge hela projektet, än att låta 
bränvinsbränningen verkställas direkt för kronans räkning 
och i dess fabriker. Så skedde äfven. "Med icke obetyd- 
liga kostnader inrättades i hvarje län ett eller fiere krono- 
brännerier, och försäljningen af bränvin för kronans räkning 
vidtog redan den 2 Maj 1776. Priset för en kanna af 6 9/, 
styrka var faststäldt till 6 dal. 4 öre kopparmynt eller un- 
gefär 3 mark 90 penni i nuvarande mynt. Bränvinsbevillnin- 
gen, som erlagts äfven under de år husbehofstillverkningen 
varit förbjuden, upphäfdes och böterna för oloflig tillverk- 
ning och försäljning af bränvin höjdes från 100 till 200 
daler silfvermynt. 
I de flesta landsorter framkallade kronobrännerierna, 
snart sagdt, allmän ovilja och förargelse. Man klagade öf- 
ver att de demoraliserade hela befolkningen, att de voro 
gifthärdar, som utspridde pest och förderf omkring sig, samt 
att fyllerilasten nu genom dem tillväxte i en förut osedd 
