144 
grad. I särskilda landsorter opponerade man sig mot kro- 
nobrännerierna sålunda att man beslöt att afhålla sig från 
all förtäring af bränvin; i andra åter trotsade man de kung- 
liga förbuden och bedref lönnbränneri i största skala. Så 
berättades det att i flere härader af Kalmar län -,, nästan alla 
bönder" voro pliktfällde för bränvinsbränning samt att bö- 
terna der uppgingo ända till 80,000 dal. smt. X) 
Uppenbart är att denna förbittring mot kronobränne- 
rierna aldrig skulle ha uppnått en sådan styrka, om den 
icke blifvit uppblåst och underhållen af partilidelserna. En 
opartisk efterverld måste också afpruta en stor del af de 
beskyllningar, som slungats mot dessa inrättningar. På- 
ståenden sådana som att regeringen uppmuntrade fylleriet, 
att skalderna Bellman och Lidner emottogo sold af konun- 
gen för att genom sina sånger framkalla ökad konsumtion 
af bränvin m. m."') torde knappast förtjena en allvarlig 
vederläggning. Vigtigare är deremot frågan om superiet 
verkligen i följd af kronobränneriernas verksamhet kan anses 
ha tilltagit. 
Kronobränneriernas antal uppgifves ha varit i Sverige 
och Finland tillsammans högst 60, och deras sammanlagda 
tillverkning beräknas icke ens under de år, då de voro fiti- 
gast i verksamhet, ha öfverstigit 6 millioner kannor”). I 
jemförelse med produktionen under husbehofsbrännings tiderna 
förut var detta belopp icke stort. MSärskildt torde det med 
någorlunda visshet kunna sägas om Finland att kronobrän- 
+) FE. G. Gzuer, Konung Gustaf III:s efterlemnade papper. 
Andra delen, sidd. 222 och 223. 
>) Se WinsEnGrRen: Historik om svenska bränvinslagstiftoin- 
gen sidd. 94—96. 
EE) WIBSHLOHDN 0. SId 112 fOLj: 
