151 
fattningsenliga rätt att förkorta bränningstiden och sålunda 
j någon mån hämma den öfverflödande produktionen. Under 
de första 20 åren efter Finlands skilsmessa från Sverige 
blef bränningstiden endast fyra gånger (1813, 1814, 1819 
och 1822), hvarje gång för ett år i sender, tillföljd af miss- 
växt förkortad till 3 eller 5 månader af året. Kungörelsen 
af 6 Maj 1829 inskränkte slutligen för framtiden eller 
,tills vidare bränningstiden till 3 månader af året, nemli- 
gen till tiderna från den 15 November till den 15 Decem- 
ber samt från den 15 Februari till 15 April. Denna termin 
förkortades sedermera ytterligare med 1 å 11/2 månad genom 
kungörelserna af den 7 September 1853 samt 10 Januari 
och 13 September 1854 och blef för framtiden bestämd till 
sex veckor i kungörelsen af den 7 Maj 1856 och förord- 
ningen af 30 maj 1859. Dessutom hade förordningen af den 
16 Juli 1841 medgifvit åt lägenhetsinnehafvarne rätt att 
under loppet af de tre första åren efter det förordningen 
blifvit kungjord afsäga sig för 15 år utöfningen af husbe- 
hofsbränningsrätten emot befrielse från den härför  fast- 
ställda skattens erläggande till kronan. Då sistnämnda med- 
gifvande emellertid åtföljdes af tillägget att den sålunda 
afsagda rättigheten skulle utbjudas å offentlig auktion åt 
den mestbetalande, blef någon minskning i bränvinsproduk- 
tionen häraf icke märkbar. Tvertom införde denna arrende- 
rätt endast åter fabrikstillverkningen, hvilken under kon- 
kurrensen med husbehofsbränningen uppbjöd alla krafter för 
att åt sin vara vinna den största möjliga afsättning. Detta 
förhållande fortfor i närmare tjugu år till dess förordningen 
af den 30 Maj 1859 upphäfde dessa större brännerier. I 
Wiborgs län, hvarest de för det. öfriga Finland gällande 
stadgandena angående bränvinsbränning och försäljning blefvo 
gällande i följd af förordningen af den 31 Oktober 1816, 
