Il 



"■ 



i 4 



fl 



■ 



I i 





Pettersen. Nordi. Norge und. glaciale o. postgl. tid. 



33 





fjorden og Tromsøen, vil således ikke kunne føres frem som 

 vidnesbyrd for, at isdeleren under indlandsisens største ud- 

 bredelse kan have lagt vestenfor indlandsgranitens område. 

 På den anden side lader der sig heraf naturligvis ikke dra- 

 ge sikre slutninger, at så i virkeligheden ikke kan have væ- 

 ret tilfældet. Bestemte vidnesbyrd herfor foreligger imidler- 

 tid ikke, og f orinden sådanne skaffes tilveje, må forudsætnin- 

 gen blive at afvise. I så henseende skal her i forbigående 

 bemærkes, at indlandsisens fjorddannencte evne naturligvis 

 må forudsættes at skulle være bleven svækket i samme for- 

 hold, som isdeleren er bleven flyttet længer og længer mod 

 vest. Allerede på forhånd synes dette at måtte vække en 

 vis mistanke angående berettigelsen af en forudsætning om, 

 at landisen kan have optrådt som en særlig fjorddannende 

 faktor netop i den tidsperiode, da isdeleren lå længst mod 



vest. 



Fjord- og sunddannel8en efter de heromhandlede strøg 



og i det hele efter det nordlige Norge — er præget af 



i flere retninger ganske særlige ejendommeligheder. Den 



træder også frem under så storartede former, at der allere- 

 de i og for sig synes lidet rimeligt at lægge deres dannel- 

 sestid ind under den kvartære glacialtid. Hvor mægtige og- 

 så de forholde kan have været, hvorunder denne har virket, 

 og hvor lang dens varighed efter nogenlunde rimelige bereg- 

 ninger kan være at sætte, så synes det dog at måtte være 

 åbenbart, at årsag og virkning her ingenlunde kan stå i et 

 indbyrdes nogenlunde tilsvarende forhold. 



Forøvrkt antages der altså at skulle forelige ret be- 



ta 



stemte vidnesbyrd for, at fjjrd og sunddannelsen her i det 

 store tåget må være at føre til dislokationer langt ældre 

 end den kvartære glacialtid. 



8 





