-> 



22 



Tromsø Muscmns Aarsliefrer 15. 1803. 



gul ubestemt begræudset plet på begge forvingerne, og lig- 

 nende «Aufhellungen» har jeg bemærket på mange andre 

 nordiske dagsommerfugle, især inden Årgijnnis og Erehia. 

 Da de ofte er symmetriske på begge vingepar, kan disse lo- 

 kale antydninger til albinisme neppe fremkaldes af ydre på- 

 virkninger, s. f. eks. regndryp på puppen, som man tildels 

 har tænkt sig som årsag. 



\ 



5. Lycæna argyrognomon Bergstr, v. ægidion Meiss. 



(L. argus auctor.) 



På Tromsøen enkeltvis på øens sydspids, hvor jeg alle- 

 rede 11 juni 1890 fandt en hun, i juli og begyndelsen af au- 

 gust ikke sjelden oppe på myren ved Præstvandet, men hyp- 

 pigst dog over i Tromsdalen langs den nye turistvei oven- 

 for Storstennæs, uden dog at optræde i sådan mængde, som 

 jeg f. eks. har seet den i Lyngen, Målselven, ved Bodø og 

 i Hammerø. I enkelte år har jeg søgt den aldeles forf>-]æ- 

 ves. Senest er den bemærket i friske individer af begge 

 kjøn 17 august (1885), og den har en lang flyvetid, i hvert 

 fald udstrækkende sig over en måned, som optegnelsernefra 

 1884 udviser: 14 juli~16 august. 



Med udbredelse over hele den arktiske region trækker 

 den sig i Østfinmarken tilbage fra kysten, idet den så no- 



x 



genlunde følger furuens nordgrø^ndse, er således bemærket 

 ved Stabursnæs i Porsanger, vistnok det nordligst iagttagne 

 punkt for dens udbredelse, i Karasjok og flersteds i Syd- 

 varanger. 



Alle eksplr., som jeg har seet fra arktisk område, må 

 henføres til v, ægirJionMekm.j karakteriseret ved den rin<>-e- 



re størrelse, 21— 29 mm, lysere underside og særlig derved, 

 at fryndserne hos hunnen oftest er næsten rent hvide som hos 

 hannen. Kun hos enkelte individer fra de sydligere trakter 

 indeii området, Bodø, Hammerø, er de lyst brungrå, dog 



I ' 



n.— ^L'Tn 



,-3' 



