^f*^^: 



J. jpaiTc Schneider. Tromsø Lcpitlopterfaima. 



25 



Efter de af mig hidtll indhestede erfaringer har icanis 

 sin egentlige ndbredelse i kystdistrikterne, hvor den er al- 

 mindelig helt ud i havskjairene, f. eks. på Grøtø, og når 

 nndtages Beierens og Saltdalens dalfører er den hidtil ikke 

 ohserveret nogetsteds i de indre distrikter, hvorfor denne 

 art uden tvivl er indvandret langs kysten. Nordenfor Tromsø 

 er den endnu ikke seet, dog tør den vel være nået endnu 

 et lidet stykke længere i amtet og da helst ude jpå øerne. 



Jeg finder det ufornødent vidtløftigere at drøfte de 



I' 



arktiske former af icarus^ da Schøyen allerede udtømmende 

 har behandlet dette emne.*) Tromsøåndividerne er af mid- 

 dels størrelse, Iiannerne op til 32 mra., hunnerne fra 28 — 30 

 mm , de sidste, som tilfældet oftest er med arktiske eksplr., 

 oventil mere eller mindre blå; særlig vakker er en hun fan- 

 gf^-t 15 august 1892, hvilken er helt blå med bredt sorte 

 vingekanter og en række runde sorte pletter langs bagvin- 

 gernes udkant uden spor af røde halvmåner. Schilde be- 



É 



niærker, at vor nordiske icanis har et renere og skjønnere 

 hlåt end sydligere individer, hvilket for enkelte eksempla- 

 i^ers udkommende vel kan have sin rigtighed. Omvendt be- 

 sidder jeg en han fra Cauterets 1 Pyrenéerne, erholdt af N* 

 Seebold i Bilbao, der har et ganske ualmindelig pragtfuldt 

 blåt, næsten mindende om hylas, og dog er det ellers en al- 

 deles typisk ægte icanis^ men om den bestandig optræder i 

 denne form i Pyrenéerne, er mig ubekjendt. 



8. Vanessa urticæ L. &; v polaris Stdr, 



Med de første varme dage, i 1885 allerede 29 marts, 

 ser man også heroppe det kjendte vårbud sidde og sole sig 

 1 de ellers fuldt vinterlinke omgivelser, og udover hele for- 



sommeren, ja lige til slutningen af juli (27 juli 1S84), kan 



) %e Bidrag etc, Tromsø Museums Årshefter Y p. 13, 





W- 



\ I ; 



^AJ^-a^ 



— ST-^w.^. _ 



