34 



Tromsø Museums Aarsliefter 15. 189'i. 



ter arsilache som en særlig udpræget varietet af pales, fin- 

 der jeg det dog af praktiske hensyn bekvemmest at behand- 

 le dem særskilt. Inden den nordeuropæiske Lepidopterfauna 

 findes ikke mange analoge tilfælde, hvor en art har spaltet 

 sig i 2 så stærkt divergerende lokalracer, opståede af for- 

 skjelligt terræn og vistnok også forskjellige næringsplanter 

 for larverne, ofte på grændserne af sine flyvepladse blån- 

 dende sig mellem hverandre og dog vistnok yderst sjeldent 

 hybridiserende, altså med alle kjendemærker for 2 distinkte 

 species. Men om jeg endnu ikke har kunnet opdrive et 

 eneste eksplr.j om hvilket jeg har været i tvivl, til hvilken 

 form det rettest burde henføres, så kan man dog aldrig løs- 

 rive sig fra den forestilling, at man har for sig en art, der 

 er på et så forholdsvis langt fremskredet stadium af spalt- 

 nings at den endelige skilsmisse er et forholdsvis ikke fjernt 



tidsspørgsmål. 



På selve Tromsøen har jeg fundet den på myren søn- 



r 



denfor Præstvandet i begyndelsen af august 1884 i fordet- 

 meste affløine eksplr,, på myrerne i Tromsdalen er den ik- 

 ke synderlig talrig og tidligst observeret 1 juli i 1886. I 

 det meget sene år 1881 så jeg 2 eksplr. på Fløifjeldet c. 

 1200' 6 september, 14 august samme år fløi den ikke sjel- 

 den på Grindøen. 



Arsilache forekommer på passende lokaliteter overalt i 

 vor arktiske region, dog synes den at mangle på den egent- 

 lige ishavskyst, hvor chariclea på en made er dens stedfor- 

 træder. Nordligst er den bemærket ved Billefjord i Pors- 

 anger af Schøyen. 



Efter min erfaring er den arktiske arsilache langt me- 



re variabel end pales. På rigtig våde myrer i de indre og 

 nordligere distrikter^, som i Målselven og Sydvaranger, fly- 

 ver en som oftest mindre og mørkere form, ofte med vakker 

 blåviolet glans, der vel nærmest er den typiske forma lap- 

 ponica Stgr., men den ved Tromsø på noget tørrere mark 



