40 



Tromsø Muaeiims Aarsliefter 15. 1S02, 



formen nærmest minder om ligca. Ja, livad gjar man så 

 med adyte ? Jeg kan kun opfatte den som alpin varietet 

 af eurijalcy og da kan den lille liyea fra Dovre og det ark- 

 tiske Norge ikke bære betegnelsen v. adytc ; den lik da få 

 navnet v, alpina eller ardica, hvis den skal særskilt beteg- 

 nesj men på arktisk område optræder den ikke konstant 

 som på Dovre, hvorfor jeg ved denne anledning har holdt 

 mig borte fra adyte. 



Tilslut da nogle bemærkninger ora den ved Tromsø og 

 ellers i vor arktiske region forkommende ligea. I størrelse 

 står den gjennerasnitlig noget tilbage for den sydskandina- 

 viske, målende fra 37 — 42 mm., raen allerede i Målselven har 

 jeg fnndet individer på op til 47 mm., der ligesom de fra 

 noget sydligere trakter, Hammerø, Bodø, Saltdalen, ikke er 

 til at skille fra sydnorske. Vistnok er der et langt sprang 

 fra disse til den iégte store mellemenropæiske Ugca, der strå- 

 ler med sine store hvidøiede oceller, men eksplr. fra Thiirin- 

 gen f. eks. ser aldeles nd som almindelige sydnorske, både 

 i størrelse og farvetegning. Arten er jo ganske variabel, 

 men fremtrædende aberrationer sees ikke ofte, i almindelig- 

 hed indskrænkende sig til mangel af oceller eller de røde 

 tværbånds opløsning i adskilte pletter. I dette øieblik har 

 jeg for mig nogle og 30 eksplr. fangede på Tromsøen 15 au* 

 gust 1892; af disse mangler kun 2 ethvert spor af ooel i 

 celle 3, det ene af disse har heller ingen i celle 2 og ingen 

 oceller overhovedet på bagvingerne, hvis smale tværbånd er 

 opløst i 5 adskilte pletter; resten frembyder et temmelig ens- 

 artet udseende. 



Som før nævnt udmærker den på Dovre flyvende ligca 

 sig særlig som en konstant race, karakteristisk ved lidenhed 

 og sparsomme oceller ; kun enkeltvis kan man ved Tromsø 

 plukke ud individer, der i et og alt ser ud soni Dovre-eksplr. 



