.1. Sparre Sclmeider. Tromsø Lepidoptevfauna, 



65 





..i 



r 



Udbredelsen strækker sig over hele områdetj men i de 

 2 sydlige amter har den en fnldstændig alpin karakter, dog 

 anfører Schøyen, at den om end sparsommere også floi nede 

 i dalbuuden i Saltdalen. I Målselven har jeg kun seet den 

 ovenfor skoggrændsen, ligeså blev den i Alten kun bemær- 

 ket på fjeldene af Staudinger og Wocke, men i Østfinmar- 

 ken flyver den almindelig ved havets nivå, i Sydvaranger 

 dog også helst på fjeldene. 



Den arktiske coracina er en ganske variabel art. Hos 

 bannerne er undertiden hele oversiden ensfarvet sort med 

 kun svagt fremtrædende tværlinier, medens den typiske form 

 har basalfeltet og den ydrb halvdel af vingen overpudrede 



j 



med lyeegrå skjæl, medens det af 2 sorte siksaklinier inde- 

 sluttede midtfelt er mørkere. Ilunnerne er altid stærkere 

 gråt overpudrede, og særlig vakker er en i Porsanger fore_ 

 kommende form af hunnen, der har forvingerne næsten helt 

 sølvhvide med skarpt fremtrædende sorte tA^ærbånd, så man 

 næsten kunde fristes til at opstille den som en qI, argcntca, 

 hvis den skulde vise sig hyppigere forekommende; hidtil har 

 jeg kun seet etpar stykker deraf men har temmelig tal- 

 rige tilnærmelser. Størrelsen er meget iijevn, fra 20—25 

 mm. Efter Staudingers og Froys opgivende stemmer ark" 

 tiske individer ganske med Schweizeralpernes, 



36. Pygmæna fusca Thl'<j, 



^ 



, h 



i 





Er en af vore almindeligste arktiske sommerfugle, som 



på passende lokaliteter, med kort græs bevoksede enge og 

 tørre rabber, hvert år kan samles i antal. Dette gjælder 

 dog kun hannen, hunnen har jeg tilfældigvis kun fanget en 

 eneste gang, men så er den heller aldrig specielt bleven ef- 

 tersøgt; med nogen umage vilde man vel også kunne sam- 

 le hunnen noget rigeligere, som Zeller i sin Berguner-fauna 



rigtig bemærker. Opover Fløifjeldet er den endnu hyppig 



5 



^c 



