72 



Tromsø Murciuus Aarshefter 15. 1892. 



Den arktiske immanata er ligeså variabel sorn den søn- 

 (lenfjeldske^ så man knapt finder 2 stykker aldeles lige, men 

 jeg skal afholde mig fra yderligere bemærkniiiger om denne 

 så ofte kriticerede sommerfngL Var, scoika, som jeg besid- 

 der i et vakkert par fra Staudinger, er en ret ejendomme- 

 lig form, men jeg vilde neppe betænke mig på at føre den 

 ind linder truncata og ikke immanata. 



43, C. munitata Hb, 



Er en i alle år almindelig og overalt forekommende 

 art, der hører til den arktiske regions karakterformer. På 

 almindelige kultiverede slåtteenga såvelsom i skoglysninger 

 pleier der at vrimle af dem, især ud på aftenen, men den 

 er dog ofte i bevægelse midt om dagen i solskinnet. Tid- 

 ligst observeret 11 juni (1883 og 90) flyver den udoverhele 

 sommeren, og i noget sene år kan man finde temmelig fri- 

 ske hunner endnu langt ud i august. Jeg har hidtil kun 

 observeret den i lavlandet. 



Efter min erfaring kan munitata ikke kaldes nogen 

 synderlig variabel art, og jeg har kun fundet 2 mere frem- 

 trædende aberrationer blandt den store masse, som i årenes 

 løb er gåede gjennem mine hænder. Den ene er et han- 

 eksplr. fra Skogshavn på Dyrø, som har det nederste parti 

 af det brune midtfelt ualmin delig smalt sammenknebet, den 

 anden er en meget vakker mclanotisk form, hvoraf det des- 

 værre hidtil kun er lykkes mig at finde et enkelt stykke 

 på Tromsøen 5 juli 1878. Dette har begge vingepar røg- 

 brune med silkeglans, forvingernes tegning normalt anlagt, 

 men mod den mørke grundfarve kun svagt fremtrædende. 



Larven blev af Staudinger i 1860 fanden ved Tromsø 

 på Akhcmilla vidgaris, og jeg har også i 1885 klækket 3 

 stykker af larver, som blev fundne under stene straks efter 



F 



Mesmeltningen, og som blev opfødte med samme plante, 



