J. Sparre SchTiokler. Tromsø Lep i dop ter fauna. 



75 



■ 



jeg etpar gange har fnnclet fastspimden på undersiden af 



stene. 



Angående artens variation i det arktiske Norge Lar 



Schøyen udtalt sig i sin «Oversigt^ og jeg er ganske enig 

 med ham i, at fluduata her nord varierer betydelig mere 

 end sydpå, så man iblandt kan træifc eksplr., der neppe er 

 til at kjende igjen. Hovedsagelig er grnndfarven rent kridt- 

 hvid, ikke gulagtig sora ofte sydpå, og midtfeldet er ikke 

 sjelden fortsat tvært over hele vingen samt opløst i flere 

 siksaklinier, hvorved diskflekken bliver mere fremtrædende. 

 Et eksplr, fanget ved Bossekop i Alten juni 1891 viser en 

 begyndende melanisme på begge vingepar. Størrelsen 

 meget variabel, fra 18 til 26 mm. Høist eiendommelig er 

 en monstrøst nd viklet han, som jeg har afbildet påplanchen, 

 hos hvilken den ene halvpart er V3 mindre end den anden 

 men foresten fuldkommen udviklet. Man kunde næsten tænke 

 på hermaphroditisme ved dette individ, men jeg har ikke 

 kunnet udfinde spor dcraf. 



er 



45, C. montanata S. F. v. lapponica Sfdgr. 



Medudbredelse og forekomst omtrent som mitnitaia og 

 delende i de fleste henseender dennes livsvaner er montana- 

 ta en almiridelig og årvis sommerfugl. Tidligst har jeg 

 observerot den 9 juni (1883) og senest 21 juli samme år i 

 næsten ukjendelige eksplr., i 1882 fløi den endnu i første 

 uge af angust på Tromsoen. 



Udbredelsen etrækker sig over hele området, i Sydvar- 

 anger dog meget lokal og kun obseryeret ved Elvenæ? og 

 Jakobselv, medens den aldeles synes at fattes i de indre di- 

 strikter. Overalt har jeg kun bemærket den i lavlandet, 

 opover Fløifjeldet til c. 500'. 



Med ganske betydelig individuel variation tilhører vor 



arktiske montancita den blegere og mindre v, lapponica^ klin 



