80 



Tromsø Museums Aarsliefter 15. 1892. 



i den mørke næsten ensfarvet sortgrå, at denne sidste ikke 

 kan betragtes som nogen egen race, og det samme er til- 

 fældet med de af Lampa opstillede v. sandberrji og ah. 

 echncideri] som aberrationsbetegrielser kan dog disse navne 

 være praktiske til at betegne de mest udprægede varlatio- 

 ner. Det er isærblandt hunnerne man finder disse melano- 

 tiske former. Størrelsen er ligeså variabel, frå 29 til 36 

 mm.; eksemplarerne fra Sydvaranger er gjennemsnitlig no- 

 get mindre end de fra Tromsø, kvad der malij^ens tør kom- 

 me af knap næring uader opfødningen; (eksplr. fangede i 

 det fri har jeg ikke seet fra denne trakt), mcjn de udmærker 

 sig forøvrigt også ved skarpere bånd på bagvingerne. 



-i 



v 



i 



50. C. byssata AuriviL (polata aud. pro parte). 



Allerede for flere år til båge var det faldt mig ind, at 

 en grå Geometer, der observeredes på toppen af Fløifjeldet, 

 ligeså godt kunde have været hyssata som cæsiata.va^n først 

 i den nu forløbne sommer har det lykkes mig at erhverve 

 håndgribelige beviser. Først observeredes et eksplr, 16 au* 

 gust liga ved fløien, hvilket imidlertid bortførtes af vindeu, 

 men 19de lykkedes det mig at fange 2 ndmærket vakre ny- 

 klækkede hanner, der fløi på skråningen mellem dammene 

 og fløien, flere eksplr. kunde desværre ikke opdrives. Den 

 er således også ved Tromsø udpræget alpin ligesom på de 

 øvrige hidtil bekjendte lokaliteter : Saltdalen, Målselvdalen 

 Alten, Hammerfest, og et fra Smith i Porsanger modtaget 

 stykke er rimeligvis også fanget noget tilfjelds. Overalt sy- 

 nes den at optræde meget sparsomt. 



Allerede forlængst var jeg på det rene med, at den af 

 Schøyen og mig i 1878 i Sydvaranger fundne form, som 

 Schøyen har beskrevet som var, eineraria^ måtte være arts- 

 forskjellig fra den almindelig bekjendte polata, og min ven 

 prof. Aurivillius har i sin «Nordens fjårilar» omhyggelig be- 



