J. Sparre Schneider. TroiiiB/1 Lcpidopterfamia. 



81 



\ 



strevet begge arter og angivet forskjellighederne, der er så 

 iøinefaldende, at vel de færreste ved at se dem sammenstil- 

 lede skulde falde på at ville henføre begge til en og samme 

 art. For synonymiens skyld vilde det maske været heldi- 

 gere at beliolde benævnelsen cineraria Schøyen for denne 

 alene i det nordligste Skandinavien forekommende art, og 

 med polata Hb. at betegne den anden lysere og mere smal- 

 vingede, der også er udbredt i Grønland og Labrador, men 

 Aurivillius har vistnok nærmest tåget hensyn til, at Dupon- 

 chel som polata har beskrevet den europæiske art, medens 

 Hiibners polata er tvivlsom, og derfor for denne sidste valgt 

 et nyt navn, hijssata, hvorved artens bedste kjendemærke, 

 silkeglansen, er betegnet. 



De 2 ved Tromsø fundne eksplr. måler 26 og 30 mm 

 og er endel mørkere end de få andre eksplr. i vor samling, 

 ligesom de har midtbåndet smalt og helt gråsort udfyldt. 

 Skulde arten her ved Tromsø altid vise sig at optræde i 

 denne form, vil den næsten komme til at udgjøre en egea 

 lokalrace. 



i il 



I- 



■=ll 



I fl 



ril 



51, C, cæsiata Lan(/, & ab, amiosata Zctt,, glaciata Germ, 



& gelata Stgr. 



En af den arktiske regions mest fremtrædende karak- 

 terformer, udbredt overalt og næsten alle år meget talrig. 

 Tidligst er den observeret 11 juli (1883), senest 8 septem- 

 ber (1892). Opover Fløifjeldet er den bemærket til c. 400 

 ni. 0. h. 



F 



Den arktiske cæsiata er gjennomgående lidt mindre end 



den søndenfjeldske, fra 2G— 28 mm, men i farvetone og ud- 



seende forresten ikke forskiellig. De mindste og mørkeste 



individer forekommer i Sydvaranger. Sammenlignet med 



individer fra Tysklands bjergegne, f. eks. Thiiringen, der er 



indtil 35 mm store og ellers udmærker sig ved gula^-tigere 



6 ° 



