106 



Tromsø Museums Aarsliefter 15. 1893. 



pjjnim, blandt hvilke såvel metallicana som néimlosana o^ 

 en og anden sicdetana samtidig flyver. Tidligst er den "ob- 

 serveret 18 juni (18&3), senest 80 juli (1878). 



Udbredelsen strækker sig over hele området, men den 

 er langt mere lokal end nehulosana., der uden hensyn til 

 terrænforholdene overalt er tilstede som den arktiske reo-i- 

 ons almindeligste vikler, medens metallicana er mere kræsen 

 i valget af sine flyvepladse og optræder pletvis hist og her, 

 snart ublandet snart i selskab med sine nære slægtninge. 



Hvorvidt vore arktiske eksplr. afviger fra sydligere, 

 kan jeg af mangel på materiale ikke udtale mig om, men 

 forøvrigt frembyder de et meget ensartet udseende, og kun 

 etpar udhæver sig fra de øvrige ved stærkere overpudring 

 af forvingernes midtfelt samt ved mørkere bagvinger, lige- 

 som grundfarven kan veksle mellem olivengrå og mere gul- 

 agtig. Størrelsen er gjennemsnitlig 19—20 mm. 



84, P. nelbiilosana Zeit (irriguana HS,) 



Yderst talrig ved Tromsø såvel på øen som på fast- 

 landssiden, mest på tørt terræn men også på røyrer. Tid- 

 ligst er den noteret 11 juni (i 1883 og 90), senest i endnu 

 friske eksplr. 2 august i 1885 oppe på Præstevandsmyren. 



Som ovenfor nævnt er nehulosana ubetinget den almin- 

 deligste vikler overalt i det arktiske Norge, ved kysten så- 

 vel som inde i landet og sågodtsom på alslags terræn. På 

 Fløifjeldet går den ialfald til c. 350—400 m. o. h. 



I modsætning til metallicana er nehulosana en meget 

 variabel art, d. v. s. farvefordelingen er temmelig konstant, 

 men forvingernes grundfarve er meget vekslende mellem oli- 

 vengråbrun til dybt sortbrun. Af denne sidste særdeles 

 vakre varietet, der er så afvigende, at man knapt i den 

 gjenkjender nehulosana, besidder jeg et eks^ilr. fra Tromsø 

 og et fra Aleknjarg i Polmak (Tanen); de har begge, isæ^ 



-^ t 



