,-J-JWWWlLl 



19 



saaledes som den endnu har hos Unger; i Underkjæbcn har den 

 foruden de tre oprmdclig'sto Spidser haft en Spids yderst "bagtil, 

 maaske ogsaa en mindre Spids yderst fortil; i Overkjæhen har den 

 nærDiet sig mere til Bredformen , fordi den dér sidder længere til- 

 bagCj under Paavirkning af den stærkere bageste Del af den til- 

 svarende Tand i Underkjæben og den forreste Del af den bagved 

 siddende; den har omtrent haft Bredformj men været lille, og dens 

 forreste Del og Hælen have været svage ''). — 



Hos Perameliderne 



indskrænkes Fortænderne til f , hos Dasyuriderne til ^ ; 



ellers 



findes der aldrig hos noget typisk Pattedyr mere end | Fortænder. 

 Jøvrigt er Tændernes Tal og Ordning hos mange som hos Dklel- 



L 



phi/s. Det rigeste Tandsæt, der kan findes hos det overvejende 

 Flertal af typiske Pattedyr, er altsaa, naar hver Tand betegnes 



med sit Tal: 



For- Hjonie- Kind- 

 tainder tænder lænder 



i c p -\- m 



i Overkjæben ■ 



i Underkjæben 123,1.1234-567 



8 



) 



Bruges en Del af Tandrækken særlig stærkt, udvikles den, og 

 en anden Del vantrives. Bruges ingen af Tænderne , eller bruges 

 de kun lidt, vantrives hele Eækken. Paa denne Maade fremkommer 

 der en Mangfoldighed af Tandformer og Tandsæt; men gjennem 

 alle Forandringer kan man som oftest følge hver enkelt af de 

 typiske II Tænders Skjæbne ^). 



s 



5 



Hos lavere Hvirveldyr plejer Tændernes Dannelse og Frem- 

 brud at ske omtrent samtidig i hele Bækken; de bageste Tænder 

 ere de yngste ; de dannes efterhaanden som Kjæberne voxe. — 

 Hos typiske Pattedyr er Tændernes Forskjel i Frembrudstid mere 

 udpræget paa Grund af Forskjellon i Storrelse og Form. Det er 

 kun de smaa og mere simpelt formede For- og Hjornetænder og 

 de 4 forreste Kindtænder , de oprindelig smalformede, den med 

 Mellemform og den mindre forreste af de bredformede, der komme 



2 



^ 



