^ 



36 



rende til de to yderste paa en firspidset Overkjæbetaiid, er der 



oftest kun én; 



p4: i TJnderkjæben beholder ikke sjelden mere eller mindre 

 tydelig- sin oprindelige Bredform (f. Ex. Pungdyr, fiere Insectædere 

 og Gnavere, mange Hovdyr, enkelte Rovdyr, dog utydeligere ^ som 

 Procyon, Nasua og nogle Viverrider, nogle Halvaber og Aber), 



ri 



men mister den ofte ganske (f. Ex. de allerfleste Eovdyr^ Flager- 

 mus 0. s. V.); 



p4 i Overkjæben beholder oftere fuldstændig eller næsten fuld- 

 stændig Bredform (f. Ex. Pungdyr, Macroscelides , Galeopithecus, Gijm- 

 nura, Sorex, nogle Centetider [hos dem beholder den i det mindste 

 samme Form som Bagkindtænderne], enkelte Artiodactyler, som Rha- 

 gatheriwni, mange G-navere, Procyon^ Nasua, Leptadapis, OtoUcnus, 

 Jlapalemuf) , men indskrænkes endnu oftere paa forskjellig Maade 

 til at have et Slags Mellemform, der dog kan nærme sig Bred- 

 form (f. Ex. nogle Insectædere som Cladohates, Petrodromus, Erina- 

 ceiis, Talpa, de fleste af de laveste Hovdyr, de allerfleste Fiovdyr, 

 Flagermus, Halvaber, Aber); hos Erinaceus f. Ex. forsvinder den 

 forreste yderste Spids — 



tand 



— af Spidserne paa en firspidset Overkjæbe- 

 , hvad der fremgaar af en Sammenligning med Sorex, og 

 den forreste af de to indre — Hælens to Spidser — bliver lille; 

 hos .de hojere Artiodactyler smelte de to ydre Spidser sammen til 

 én, de to indre maaske ligeledes (sammenlign f. Ex. Ehagatherium, 

 Sus, Cervus)] kun sjelden bliver p^ ganske smalformet (f. Ex. Pro- 

 teles ^ Sæler), kun naar ogsaa de længere tilbage siddende Tænder 

 miste Bredformen; 



i Mælketandsættet derimod bevares oftere den oprindelige 

 Form. Saa længe Bagkindtænderne ikke ere frembrudte, sidde de 

 bageste Mælkekindtændor bagest i Kjæben, tæt ved Tyggemusklerne, 

 og bruges til egenlig, malende. Tygning, ligesom de bageste For- 

 kindtænder oprindelig, inden denne Brug var overført mere ude- 

 lukkende til Bagkindtænderne; først efterhaanden rykke de længere 

 frem; deres Efterfølgere ere lige fra deres Frembrud længere fra 

 Tyggemusklerne og bruges i mindre Grad til egenlig Tygning. 



P 





> 



