

I 



51 



p. 125, og ErUluter, zur Fauim Brasiliens, 1856; p. 59 & 7o), dor maa 

 tydes paa anden Maade (cf. Flower: Pli. Tr., vol. 157, 1867; p. 641); den 

 svækkes af, at Giebel dog (samme Stod p. 169) angiver som ojendomme- 

 ligt for Pungdyrene, at dQ kun skifte den 3dje Kindtand. 



^^) p. 21. Flower: Journ. Anat. PhysioL, vol. III, 1869; p. 277—78. 



^^) p. 22. Tidligere troode man, at ikke alene Pungdyrenes 3dje 

 Kindtand, men ogsaa alle de foran siddende Tænder skiftedes paa sæd- 

 vanlig Maado; Forskjellen mollom Pungdyr og andre Pattedyr i Henseende 

 til Tandskiftet bestod altsaa i, at hos Pungdyrene de 4, lios andre Patte- 

 dyr de 8 bageste af de typiske 7 Kindtænder ikke skiftedes. Men i Stedet 

 for at udtrykke Forholdet saalodes, sagde man, at Pungdyrene havde 4 

 Bac- off 3 Forkindtænder, sædvanlige Pattedyr 3 Bag- og 4 Forkind- 

 tænder; Pungdyrenes 4de Kindtand skulde ikke være homolog med den 

 4de Kindtand hos andre Dyr, kun fordi den ikke skiftedes. Owen, der 

 selv havde opfattet Forskjellen saalodes, indsaa det urimelige deri, opgav 

 Benævnelsen 1ste Bagkindtand, ml, for Pungdyrenes 4de Kindtand og 

 kaldte den — i Overensstemmelse med de Betegnelser, man bruger for 

 sædvanlige Pattedyr — for 4de Forkindtand, pA-, eller 4de Mælkekindtand, 

 (%>4; han troede snarest, at dot var en Efterfølger, der manglede. (Be- 

 nævnelsen ml bruges endnu af do iiesto, blandt andre af Flower og 

 Huxley, skjont Gnmdon til at bruge den blev meget svagere, egonlig slet 

 ingen, da man fik at vide, at ogsaa Kindtænderne foran 3dje ik-ke skif- 

 tedes; al Grund forsvandt, da man lærte on (%?4 at kjendo). 



Efter at Gervais og Flower havde fundet, at kun 3djo Kindtand 

 havde en, i alt Fald let paa viselig Forgjænger, blev Sporgsmaalet: om 

 Pungdyrenes hele Tandsæt (med Undtagelse af 3dje Kindtand og de tro 

 bageste Kindtænder) svarede til Mælketandsættet eller det blivende Sæt 

 hos andre Pattedyr. Owen mente, at dot var Mælketænderne, der vare 

 tilstede; Flower var tilbojelig til at tro, at det var det blivende Sæt, at 

 Pungdyrene endnu ikko havde uddannot ot fuldstændigt Mælketandsæt, 

 at Mælk c tandsættet hos andre Pattedyr snarest var „a set suporaddcd to 

 supply the tomporary needs of mammals of moro complex dental organi- 

 zation" (Ph. Tr., 1867; p. 639). Men Tandskiftet kan ikke være noget 

 nyt tilkommet hos Pattedyrene; dertil har dot altfor stor Lighed med 

 Tandskiftet hos lavere Hvirveldyr; naar det tildels mangler hos Pung- 

 dyrene, kan dette kun være et afledet Forbold. — Den rimeligste An- 

 tagelse, den, der bringer storst Overensstemmelse tilveje med andre Patte- 

 dyr, er don, at Pungdyrene have mistet deres Mælketænder, sædvanlig 

 paa én, den næst bageste, nær; en Indskrænkning af Mælketandsættot er 

 meget almindelig hos andre Pattedyr. Antagelsen (der ogsaa tildels er 

 godkjendt af Huxley: P. Z. S., 1880; p. 654— 55) bostyrkes af, at dor 

 virkelig or fundet en lille vantreven Forgjænger ogsaa for 4de Kindtand 

 (Tauber). — Der er i Forboldene ved Tændernes Frembrud hellor intet, 

 der kunde stride mod Antagelsen. Naar blivende Ta^ider hos de fleste 

 Pungdyr komme frem samtidig mod Mælketanden, er deres tidlige Frem- 

 komst rimeligvis kun en Følge af, at do mangle Forgjængere. Ilos andre 



4 



^ 



