60 



tænder vikle efter al Eimelighed lios ethvert Eovdyr, Dyr med anselige 

 Kindmuslder, ligge for langt tilbage indo i Mundlmlen til at kunne 

 bruges paa denne Maade. Hvis man dog antog do store Rovtænder hos 

 Hymnodon og Fterodon for at være de typiske 6te øvre og 7do nedre 

 Kindtand, vilde man have ondt ved at tænke sig nogen Grund til det 

 enestaaonde Forhold, at de forreste Bagkindtænder blev Vantrivninger, 

 modens alle andre Tænder i Rækken trivedes vel. — livorlodes Tand- 

 sættet skal tydes, er uafgjort. 



* Dermed er ikke sagt, at Hyænodon og Pterodon ere nær- 

 mest beslægtede med Hyæner. Maaskc Forholdet mellem dem og 

 Hyæner er et lignende som mellem Væsler og Katto. Forskjellige 

 Rovdyrtyper, dor tillempes i samme Retning, kunne faa stor Lighed 

 i Tænderne, 



Otocyon megalotis, en lille Hund, har J eller undertiden f Kind- 

 tænder, aitsaa ikke alene flere end alle andre Rovdyr ^^, men flere ond 

 noget andet nulevende, sædvanlig udviklet Fattedyr. Det er Bagkind- 

 tændernes Tal, der er forøget til | olier |. Man b.ar plejet at anse Kind- 

 tændernes store Tal for et Slags tilfældig Mærkelighed; Huxloy (On the 

 cranial and dental charaeters of the Canidæ; Froceed. Zool. Soc. London 

 1880; p. 264) derimod anser det „as a survival, in faet, of a condition of 

 the dentition exhibited by the commou ancestors of the existhig Canidce 

 and the oxistiug carnivorous marsupials", og betragter Otocyon^som the 

 nearest living representative of the primitive type of the Canidæ, whcnce 

 all the rest have heen derived" (p. 262). Det vilde være meget mærkeligt, 

 om saadaut et lavt Mærke skulde være bevaret imellem Hundene der 

 ligesom andre Rovdyr ere hojt udviklede placentalo Fattedyr, modens ikke 

 noget Spor af dot findos hos andre sædvanlige Fattedyr, hverken placen- 

 tale eller implaccntalc. Desuden or Otocyon i andre Henseender ikke en 

 lavt staaende Hund, mon en af de hojest udviklede. Den er rimeligvis et 

 Ørken-Dyr, eller lever i det mindste paa aabont Land; don er i hvert 

 Fald tillempet paa lignende Maade som frit levende Ørken-Dyr- den er 

 lysfarvot, hojbenot, storojet, har uhyre ydre Øren og tilsvaronde opsvulmede 

 irommehuler. Ligesom don i disse Henseender staar hojero end de fleste 

 andro Hunde, saaledos er der den storste Sandsynlighed for, at ogsaa 

 dens Tandsæ,t skal afledes af Hundenes sædvanlige, at det er Vantrivnino- 

 der er Grunden til dens ejendommelige Tandsæt. Dens Tindiugmuskler 

 ere svage, dens Kjæbor spinkle, dens Kindtænder, især Rovtænderne og 

 1ste øvre Knudetand, usædvanlig smaa, Rovtændernes skjæronde Kamme 

 svage- ; alt tyder paa, at den kun gjor ringe Brug af sine Kindtænder- 

 mon maaske brager den Fortænderne paa en særegen Maade; derpaa 

 knndo deres usædvanlig stærke Fromadretning tyde; heri og i Kindtæn- 

 dornes ringe Storrelse minder den Ixdt om sin Landsmand Protdes: - 

 Hvorledes Afvigelserne fra dot typiske i Henseende til Tændernes Tal ere 

 fremkomne, er ikke klart. Der er ingen Sandsynlighed for, at en Mælke- 

 and er bleven siddende; der er i Tændernes Form ikke noget, dor kunde 

 tyde herpaa - Tandskiftet kjendes ikke. Meget snarere er der udviklet 



