63 



sinerno, hos Jivoin tillige don forreste øvre Tortand bliver stor, især paa- 

 faldonde stor lios Fropithecics. — Fra Froxntliecivs til Chiromys or ikke 

 langt: den lille eneste nedre Fortand falder bort samtidig med, at den 

 nedre Hjornotand og den forreste øvre Fortand blive ganske usædvanlig 

 store og fortrænge do andre Tænder, der ere dem nærmest: i Overkjæben 

 den yderste Fortand, Hjornetanden og den forreste Forkindtand, i Under- 

 . kjæbcn begge Forkindtænder. Men i Mælketandsættet ere disse Tænder 

 tilstede. 



Mælkotandsættet er som hos Indrisiuerno , kun med den Forskjel, at 

 nedre Fortænder mangle (sralgn. dog Anm.). Den Tand i Underkjæben, 

 som Peters tydede som on ydre Fortand, svarer til den forroste Kindtand- 

 hos Lemur og Indrisiner. 



* Skjont den nedre Hjornetand hos Lemur i dot blivende Sæ>t 

 er betydelig storre end Fortænderne, kan dog Mælkohjornetandeu 

 være forholdsvis lille (Biainville : 1. c, p. 43, pi. XI) ; hos Indrisinerne 

 or Mælkeh jornetanden endnu mindre ond de to Mælkefortændor, Saa- 

 længe de blivende Tænders nærmere Forhuld til Mælketænderne ikke 

 var klaret, kunde man maaske heri se en Antydning af, at det er 

 Hjornetanden og ikke den inderste Fortand, som Indrisinerne mangle 

 i det blivende Sæt, saaledes som blandt andre A. Milne Edwards & 

 Grandidier (1. c.) mene ; men efter Afbildningerne (A. Milne Edwards 

 & Grandidier: 1. c, pi. 14, tig. 3 og især pi. 35, %. 8 og pi. 44, fig. 5] 

 ser det snarest ud, som om det netop er den lille Mælkehj ornetand, 

 der fortrænges af den store yderste blivende fremadliggon.de Tand, 

 medens derimod den forreste Mælkofortand mangler Efterfølger, Der 

 er derfor den storste Sandsynlighed for, at det virkelig, hvad de fleste 

 antage, er Hjornetanden, der findes i dot blivende Sæt. Do blivende 

 Tænders Sturrelse og Form er ofte aldeles anderledes end Mælke- 



tændernes (c£ Fortænderne hos Desniochis og Gnavere). 



Hos Chi- 



romys or Mælkehj ornetanden stor, altsaa betydelig forskjellig fra In- 

 drisinernes. lovrigt var det maasko ikke utænkeligt, at den store for- 

 reste nedre Mælketand hos Chiromys kun tilsyneladende var For- 

 gjængor for den store blivende, Hjornetanden, men i Virkeligheden 

 svarede til den storste yderste Mælkefortand hos Indrisinerne. 



^^) p. 34. Tanxlskiftet optræder i systematisk Henseende med stor 

 Lunefnldhed. Mange Pattedyr, der i alt andet ligne hinanden, kunne 

 ogsaa have omtrent samme Tandskifte; men næston ganske samme Former 

 for Tandskift.et kunne lindes i vidt forskjellige systematiske Afdelinger, og 

 omvendt helt forskjolligo indenfor snevre Grændser. Forsøgene paa at 

 ordno Pattedyrene i storre Grupper efter Ejondoiumolighedor i deres Tand- 

 skifteforhold have ikke været heldige. 



Owen forsøgte at skille mellem ,,Monophyodonter" og „Diphyodonter", 

 mellem „dem, der frembringe ét Sæt Tænder" og „dem, der fi-embringe to 

 Sæt". Monophyodonterne vare Gumlere og Hvaler [og Monotremer], 

 Dipliyodonterne alle andre Pattedyr. Inddelingen havde ingensomhelst 

 systematisk Betydning, hvad Owen selv erkjendto — ingen kunde falde 



