1230 



TAM SVAN. CraNUS OLOR. 



gump undertill hvita; slaksida brungrå. Vingar ovan brungrå, inunder 

 hvita. 



16-- 18. Dummgar^ juli 1882, Billström. 



Näbb blågråsvart, nageln svart, å spetsen blågrå, näbbås nästan rät, 

 sluttande, näsas något uppskjutande; käkkant rät. Pannvinkel spetsig, fram- 

 skjutande. Huvud dunkläd t, brungrått. Framhals grå; halsrygg gråsvart. Rygg 

 och skuldror med grått dun ; övre stjertdun utväxande, gråsvart. Stjert avrun- 

 dad, stjertpennor 10 par, de inre störst, de yttre små. Bröst, sidor, mage 

 och undre stjertdun gråhvita, på utskjutande, 12 m.m. långa, grå fjäderspetsar. 

 Fötter blågråsvarta. Tärs nättecknad; tår 3>2^4>1, 1 med hudflik; klor 

 3>4>2>1, krökta, svartbruna till brunröda. 



19. Arsunge^ hona, 12 oktober, Ekolsund, Engelhardt. 



Näbb gråsvart, utan pannknöl, panna jemnt sluttande till näsåsen, 

 framom denna en svag nedsänkning. Pannvinkel spetsig. Huvud ovan 

 mörkgrått; ögonvrå svart, med fina, små grå, ej täckande fjädrar. Fjäder- 

 klädnad brungrå, i botten hvit; huvudets sidor gråa med hvita, svaga spets- 

 kanter. Rygg och skulderfjädrar mörkare brungrå med svaga tvärstreck, å 

 gamla fjädrar afFallande bräm efter tvärstrecken. Bröst grått; sidor mörkare 

 brungrå; mage grå; undre stjerttäckare grå, å sidorna få utväxande, hvita 

 fjädrar; slaksida grå. Tumvinge med gråhvita fjädrar, handpennor hvit- 

 grå, spetsen mörkare, spolar grå, 2—4 med utskuret, vid spetsen vidare 

 utfan; armpennor med spolar hvita, mot spetsen gråhvita. Överarmpennor 

 hvita, mot spetsarna hvitgrå; handtäckare hvitgrå; armtäckare brungrå. Fötter 

 med klor svarta. 



Agff. Grofkorniga, glänsande, gröngrå med hvita kalkavsätt- 

 ningar. 



1. 20 maj 1866, Ekolsund, Engelhardt. Ur ett väderdrivet bo. 



2. 6 juni 1861. Törnquist. 



JW 



Aggets längd 



» tjocklek 



D spets 



J) reducerade längd , 

 D rektangel 



1 a 



b 



c 



d 



2 



122,4 



121,4 



118,6 



117,2 



122,1 



75,6 



76.1 



76,6 



75,6 



75,5 



46,8 



45,1 



42 



41,7 



46,6 



1.62 



1,69 



1,55 



1,55 



1,62 



9253 



9223 



9085 



8849 



9219 



Denna art går mindre högt i norr än våra andra Svanar. 

 MoHR säger väl 1786, att man haft tama Svanar på Island, 

 men dessa hava nog varit tama Sångsvanar. 



Saknas i Norge, endast unga foglar erhållna i Kristiania- 

 fjorden d. M 1869 och i Tvedestrand i dec. 1870, Collett. 



I Sverige finnes han talrikt på flere ställen. Hjelstaviken är 

 namnkunnig såsom dess häckplats. Viken benämnes stundom 

 efter Ekolsund, den egendom, som bär en sköld med en Svan, 

 och till hvilken viken hör. Jernvägsstationen med samma namn 

 ligger i dess närhet. Den nämnda viken är mycket grund och har 

 ett smalt utlopp i Mälaren. Svanen börjar ofta komma dit i början 

 av mars, men drager sig tillbaka, om den icke finner öppet vat- 

 ten, Meves. Vid sen vår kommer han mycket senare, såsom d. I. 

 Vid Ekolsund ännu d- ^i, enligt Meves, iakttagen på flyttning. 

 I Hjelstaviken funnos omkring 400 st d. V 1876, Lindblad; d. 'i 

 1882 räknades på en gäng 225 st, Wrangel. År 1885 fans en 

 sådan mängd Svanar, att flere flockar ej kunde få rum der, utan 

 utvandrade och slogo sig ned på andra orter. Detta har även 

 varit förhållandet under de föregående 6 å 7 åren, och har man 

 för denna rikedom på Svan att tacka Ekolsunds egare, hvilka 

 sedan lång tid tillbaka med stora kostnader och omsorger beredt 

 Svanen der en fristad. Endast ett fåtal Svanar, säger tidn. Up- 

 sala, hava årligen skjutits och dessa först sent på hösten, då man 

 haft anledning tro, att de ännu kvarvarande voro sådana, som av 

 en eller annan orsak ämnade övervintra och sålunda sannolikt 

 skulle omkommit under vinterkölden, Sto c k h. Dagbl. Upp- 

 gifter om att det var Cygn. musicus, som häckade här, i Tåkern 

 och Skåne, hava blifvit rättade. Det är nemligen endast C. olor, 

 som detta gäller. I Rinkesta, Södermanland, häckade den 2 år 

 å rad; under försommaren 1876 sågos 3—11 st under några da- 

 gar i små sjöar, BoHNSTEDT. I Skärgården skjutes den tillfälligt- 

 vis och högst sällan, Ekström; Sundström har ej der träffat den. 



I sjön Tåkern, Östergötland, fälles den tillfälligtvis vid andjagt, 



