TAM SVAN. CYGNUS OLOR. 



1231 



C. M. S. På samma sjö lågo 1880 under hela sommaren 30 — 40 

 st., unga och gamla; antalet ökades såsom vanligt på hösten i 

 hundratal, oaktadt sträng köld inträdde redan i okt., ända till — 10 

 till 14°, och då isen blev körbar, lågo Svanarna kvar ute på 

 djupet, der de med slag av vingarna höllo vattnet öppet. Deras 

 egendomliga 'klagande sång' hördes, Pendeberg. De sistnämnda, 

 som kommo dit, torde dock hava varit Sångsvanar. Det har ett 

 par gånger inträffat, att 3 eller 4 st. visat sig vid midsommartiden 

 i Motala ströms utlopp i Bråviken och i den lilla vassrika sjön 

 Laxfjärden, vester om Norrköping. De kvarlågo några dagar och 

 flögo sedan bort. Sannolikt hade 'aggen blivit förstörda för dessa 

 individer, enl. meddel. av Lundborg. Svanar, 3 st., troligen 

 tillhörande denna art, skötos i ett skott i Bäckaby i medlet av 

 nov., Lindblad^ 1879. Visar sig sällan i östra Småland, Tiselius. 

 'Blekingeposten' omtalar, att en bonde 1875 i sjön Orlunden sköt 

 i ett skott 3 Svanar, arten ej nämnd, Lindblad, 1875. 



I Skåne och annorstädes i södra Sverige mindre allmän än 

 förr. Linné omtalar i sin skånska resa, p. 187, svanjagten vid 

 Malmö, der årligen erhöllos några hundrade. Han omtalar den 

 13 juni 1749, att den anstäldes i slutet av juni månad, 'då denna 

 fogeln hafver sina bladpennor och kan svårligast flyga'. Linné 

 lemnade Malmö den 19 juni och fick icke se jagten. Uppgiften 

 är tydligen intagen i resan efter berättelse af annan person, som 

 har misstagit sig om tiden för både ruggningen och jagten. Vid 

 sitt besök i Skanör omtalar han svanjagten der. Svanarna voro 

 talrikare än på något annat ställe i Skåne* 'Då de fält sina ving- 

 fjädrar uti juli månad, bliver jagt på dem anstäld', hvilket bättre 

 överensstämmer med verkliga förhållandet, då jagten här ännu 

 brukar anställas i början av aug. Man har också allt skäl att 

 rätta i förra berättelsen juni till juli. Enligt Nilsson häckade fo- 



geln årligen i Rörsjön vid Malmö ännu vid början av innevarande 

 århundrade. År 1830 häckade icke der några Svanar, och hela 

 Rörsjön utgjorde då ett kärr och en sank äng, der kor betade; 

 senare utdikades och odlades platsen, och för närvarande är den 

 bebygd. Även på många andra ställen har Svanen fått vika 

 för den stigande odlingen. 



I Lillsjön vid Trolle-Ljungby har den häckat, men sedan 

 'ågg blivit tagna och ungar regelbundet hvarje år blivit bortskjutna, 

 har han ej mera visat sig. Gadamer nämner, att det var Sång- 

 svanen. Härmed bör dock förstås denna art. Vinter och vår 

 träffas han på Skånes V. och S. kuster, då de hava öppet vatten. 

 Började häcka i Tonne sjö i Silvåkra 1869, A.Carlson, 1878. 

 På hösten i stor mängd i Hölvik; vid Ystad skjutes årligen en 

 eller annan under flyttningstiden, enl. meddel. av N. Bruzelius. 

 Hålles tam vid de flesta större herregårdar i S. Sverige. 



Uppehåller sig i Danmark under hela året, enl. Teilmann. 

 Häckar i Söborgs mosse på Seeland. Häckar i flere sjöar och 

 hålles tam, Kjjirbölling. Drar talrikt över Töndern, J. P. Muller. 

 I Slesvig och Holstein 1876 regelbunden om sommarn, Jahresb. 



Saknas i Finland. Temligen talrik i mellersta och S. Ryss- 

 land, i Sibirien sällsyntare och i allmänhet mindre talrik än de 

 föregående. Ankommer senare om våren och går icke så långt 

 norr ut. Överensstämmer med Sångsvanen i sitt levnadssätt, 

 Pallas. Kallas på ryska Ljebed. Den uppgives förekomma i 

 S:t Petersburgs guvern. under vår och höst, J. v. Fischer; men 

 denna uppgift saknar grund enl. E. Buchner, 1885. Namnes 

 bland Östersjöprovinsernas foglar av Seidlitz. Efter Johannis 

 jagas i Kurland unga och gamla för fjäderns skull. Häckar enl. 

 GoEBEL i Liffland och Estland, på öarna talrikt, 'sällsyntare' på 

 sjöarna; om vår och höst ofta stora skaror på små insjöar och över- 



