1234 



TAM SVAN. OYGNUS OLOR. 



Häckar på Greklads insjöar och förekommer under vår och 

 höst regelbundet, v. d. Muhle, Lindermåyer. På Korfu och Epirus 

 under stränga vintrar ej sällsynt. På Korfu under jan. 1858, Powys. 

 Träffad på Epirus av Lord Lilford, enl. Elwes, Buckley, 1870. 

 Allmän i Grekland, Tristram. 



Häckar vid lägre Donau, Newton. I Dobrudscha isynnerhet 

 om vintern vanlig; häckar, Stntenis. Stannar under både vinter 

 och sommar i somliga trakter av Turkiet; i Salonikiviken samla 

 sig tusental; anses häcka nära Varna, Elwes, Buckley. 



Besöker Smyrna, Strickland, enl. Jardine, Antinori, under 

 vintern, men fåtalig. 



Huruvida med Tinshemeth hos Moses, III 11, 18; V 14, 

 16, bör förstås Svan, såsom jflere anse, synes ännu vara ganska 

 osäkert. Den nya Oxford-bibelöversättningen, 1885, har horned 

 Owl. Tristram såg den ej i Palestina. Jemf. här ovan pag. 1157. 

 I Algeriet iakttagen under vårflyttning, Labouysse. — En 

 Svan och 4 Gäss funnos avbildade å en tavla från Sakkara, med- 

 delad av Ebers i hans stora arbete 'Egypten in Bild u. Wort', 

 II, 2:e Aufl., p. 55. Ebers kallar dem Gänse (p. 54), men fig. 

 längst till venster är tydligen en Svan, utan tydlig pannknöl, 

 men stjerten synes tillspetsad, hvadan jag antager, att härmed 

 bör förstås en C. olor, hvilken sålunda i gamla tider synes stun- 

 dom hållits tam i Egypten. — Förekommer här under vintern, 

 Vierthaler; ensam eller i små flockar i lägre p]gypten, isynner- 

 het vid Damietta, v. Heuglin. Erhållen d. ¥ 1859 i Menzaleh- 

 sjön, Antinori, 1864. Allmän i Egypten, enl. Tristram. 



Vistas under sommaren vid stillastående vatten; vid rugg- 

 ning i större sjöar eller öppet hav, i närheten av låga stränder. 

 Sover om dagen på öppet vatten och drar i skymningen till land. 

 Den är utmärkt genom den S-formiga böjningen av halsen. Står 



med vågrät kropp och rak hals; kan segla med vinden och håller 

 då arm- och armbågspennor samt skulderfjädrarna upplyftade. I 

 vildt tillstånd är han mycket försigtig och skygg, utom vid häck- 

 platsen. Tål icke gerna andra foglar i närheten av den samma, 

 och i tamt tillstånd anfaller han andra fjäderfän, hundar, t. o. m. 

 menniskan. Han blir mycket gammal. En dog 1840 tillfälligtvis 

 vid en ålder av, enligt uppgift, 130 år. Sällan lever han, enl. 

 Dresser, över 30 — 40. 



[Om Svanen meddelar Naumann ett fall från Schlesien, då en mycket 

 gammal tam Svan hade låtit höra mångfaldiga olikartade, sorgligt angenäma 

 toner förenade till en slags sång, hvilken flere personer åhört. Sången blev 

 allt svagare och svagare, till dess efter nära en halv timme sångaren dog. 

 Om nu detta endast var ett blott stönande eller en dödsrossling, kunde ett 

 sådant dock hava givit anledning till den bekanta berättelsen om Sångsva- 

 nen. — Detta förtjenar att påpekas, helst man riktigt nog sagt, att det blev 

 icke hvarjom och enom unnadt att få se eller höra en Svan dö, och detta 

 fall är det enda någorlunda pålitliga, som jag i hela den vidlyftiga äldre 

 och nyare litteraturen funnit omtaladt. Här namnes väl, att det var en tam 

 Svan, möjligen var den dock en Sångsvan.] 



Den låter mera sällan höra sitt läte. På häckplatsen höres 

 stundom dels ett fint kacklaude, dels 'krik', dels ett högt trum- 

 petlikt läte, liknande Tranans, hvilket utstötes om våren och isyn- 

 nerhet vid fara. De unga pipa nästan som gåsungar, Naumank. 



I Brockhaus' Conv. Lex., 1868, förekommer ett ställe, av 

 okänd författare, der lätet säges vara hest, låter som ljudet av 

 en dålig trumpet, och att det höres sällan utom under parningstiden. 

 Det är under parningstiden knorrande, även fint hvisslande, A. 

 Carlson. Då fogeln lockar ungarna, liknar det lätet av en liten 

 hund; i vildt tillstånd ett starkt trumpetlikt läte, liknande Tra- 

 nans, Dresser. 



Flygten är kraftig och vid flyttning snabb, så att man för- 

 lorar fogeln förr ur sigte, än man kan höra ljudet. Vanligtvis flyger 



