TAM SVAN. CYGNUS OLOR. 



1235 



fogeln rakt framåt med framsträckt hals och långsamma vingslag, 

 hvarav ljudet kan höras nära i mil, enl. Naumann, som uttrycker 

 det med 'grau, grau'; då fogeln flyger ensam i flock, säger han, 

 att det klingar som 'avlägsna klockljud'. Han lyfter med svårig- 

 het och med tillhjelp av fötterna och med starkt buller, skiljes 

 från Sångsvanen genom sin tillspetsade stjert. Efter fortplant- 

 ningstiden drar fogeln till havskusterna och har då antingen rug- 

 gat, om han bor vid större vattendrag, eller ruggar han vid ku- 

 sten. Återkommer vid islossningen till häckplatserna. Finger 

 omtalar, att i Sverige vid Svanarnas ankomst årligen firas folk- 

 fester. Att de vårfester, som här firas d. 1 maj, icke sarskildt 

 föranledas av Svanarnas ankomst, utan av vårens början, är här 

 väl kändt. 



Födan utgöres av vatten- och kärrväxter, vatteninsekter och 

 larver, små mollusker och maskar, stundom Grodor, ungar av 

 Bana esculenta^ grod- och fiskrora samt mjölke, men sällan av fisk. 

 Han tager sin föda i vattnet så djupt han kan nå med sin långa 

 hals. Härvid kan han även under en kort stund trampa vatten, 

 då han håller kroppen upp och ned liksom en Anka. I tamt 

 tillstånd förtära de säd, isynnerhet korn och havre, men även 

 hvete, råg, ärter, majs, och de bliva härav feta och kunna gödas. 

 De förtära även frukt och grönsaker av alla slag samt ollon. 

 Derjemte finnes i magen sand eller grus. Sarskildt namnes den 

 mjuka, hvita delen av Scirpus lacustris, Typha^ och senare på 

 sommaren tyckes han förtära Lemna^ i oktober Chara, Meves. 

 En dununge hade d. 4 förtärt Lemna. Man har även exempel på, 

 att han förtär död fisk, Cyprinus erythrophthalmus^ 8 — 9 tum lång, 

 G LO GER. Han skall även förtära den amerikanska växten Ana- 

 charis alsinastrum, som är så förderflig för bäckar och kanaler, och 

 ett par Svanar rensar vattnet inom kort tid. Enligt en iaktta- 



gelse av M. ScHMiDT äta Simfoglarna mest vid kylig eller mått- 

 ligt kall väderlek; vid stark kyla eller hastigt inträfi'ad värme 

 mycket mindre, hvarefter man bör rätta sig, då fogeln underhålles. 



Om dess bon i Hjelstaviken har Meves redan meddelat föl- 

 jande. De voro anlagda på tuvor eller bland rör och ofta så löst 

 fastade, att de genom det höga vattenståndet upplyftades och av 

 den vid besöket rådande N.O. stormen drevos bort och förstördes. 

 De voro mycket stora och vanligtvis så fast byggda av säv och 

 rör, att man kunde stå på dem; sällan funnos några få dun deruti. 

 Enligt uppgift börja Svanarna bygga, så snart isen tillåter det, 

 och framföra byggnadsmaterialier på det sätt, att de skjuta dem 

 med bröstet framför sig och kasta sedan med näbbet det ena 

 stycket efter det andra upp till boet, hvarvid deras långa hals 

 kommer dem särdeles väl till pass. Lägger 'ågg i 3:dje året, 

 Eggeman. 



Den nnga honan lägger, enl. Dresser, 3 — 4 ägg, sedan 7 — 9 

 och vid 4 års ålder 10 — 11. Går första kullen förlorad, lägger 

 hon om en ny kull. Ruvningen varar omkring 4 veckor eller 

 vid kall väderlek något längre och verkställes av honan; dock 

 skall hanen stundom intaga hennes plats, om någon tillfällighet 

 hindrar henne. Sedan ungarna blivit flygga, draga de sig till 

 havskusten. 



En stor mängd Svanar flyttar söder ut till Skånes sydkust, 

 och i Öresund kvarstannar en del över vintern, andra flytta undan 

 för isen, men vid stränga vintrar överraskas de stundom och 

 kvardröja till dess de omkomma. 



Till dess fiender må räknas Räven, som någon gång tar 

 åtminstone den halvtama fogelns ungar. För övrigt torde fogeln 

 väl kunna försvara sig mot angrepp. Han gör det med starka 

 slag av vingarna, T. 



