GRÅGÅS. ANSER CINEREUS. 



1249 



30 år senare knappt hälvten så många. Under det honan bygger 

 boet, är hanen bredvid henne och håller vakt och iakttager hvarje 

 fara. Till boet användas hvarjehanda torra växter från förra 

 året, vass, säv, gräs, blad. Boet är 2~-3 fot bredt och i början 

 mer än 1 fot högt, men blir under ruvningen betydligt lägre. 

 Äggläggningen börjar snart, och honan lägger hvarje dag ett ägg. 

 De lägga 7—10 st, sällan deröver ända till 14 st. De unga 

 paren börja lägga senare och endast 5—6 ägg. De likna tama 

 Gåsens. De läggas ofta i början av mars, dock även i månadens 

 senare halvt. Av frost och översvämning skadas många kullar. 

 När honan slutat värpa, plockar hon av bröst och mage dun och 

 omgiver äggen dermed. Under ruvningen fortsätter hon plock- 

 ningen, så att dunet ökas omkring äggen under ruvningstiden. 

 Då hon lemnar äggen, täcker hon dem med fjädrarna. Ruvningen 

 varar 27—28 dygn. Sedan ungarna äro utkläckta, ruvas de ett 

 dygn, tills de blivit torra, föras derefter till vatten och ruvas 

 under nätterna, tills de äro omkring 14 dagar gamla. Fadern 

 ledsagar under tiden sin familj och vaktar den noga för fara, 

 Nåumånn. Gåsungarna (tama) voro i Skåne d. i nyligen utkläckta, 

 alla gula. Många funnos vid Gladsax å 1749; sades dö till stort 

 antal, då de efter midsommar insläpptes i ett gärde, hvilket 

 förmentes komma av en giftig ört, som uppvuxit sent på som- 

 maren; derför bör efterses, om JEthusa eller något Äpium växer 

 å samma gärde. I Åkarp, fortsätter Linné d. V 1749, sågos Gäss 

 i otrolig myckenhet. Omkring Lund har hvar inhysesgumma 

 även sina Gäss, och är det allmänt, att Gässen trivas bättre på 

 slätten än i skogländta orter. Vid Linnés besök i Malmö 1749, 

 säger han, att Gässen här aldrig 'lödjas', derför ser man över 

 alla fält, isynnerhet der Bellis^ h vilken bäst trives på gåsfälten, 

 växer, att fjädrarna ligga tappade, som kunnat konserveras. Bel- 



lis officinarum åts icke av Gäss m. fl. Linné såg Gäss i 

 myckenhet vid alla av honom besökta gårdar i Vestergötland. — 

 Ungarna bliva efter 2 månader flygga. 



Fiender: Falco peregrinus^ Orn, Räv, Varg; ungarna tagas 

 i Tyskland av Falco rufus och, likasom äggen, av Kråkor. 



Hos oss skjutes fogeln nästan endast tillfälligtvis. Då han 

 drar över eller till vissa ställen, kan man lägga sig i bakhåll 

 och lyckas fälla en eller annan. På häckplatser kan han väl 

 lättare åtkommas, hvilket dock icke är att förorda. Under rugg- 

 ningstiden kan man stundom lätt fånga den. Köttet är enl. 

 v. Droste mindre välsmakande än andra arters. Gödda håvade 

 finare och smakligare kött än den vanliga tama Gåsen. Bör 

 hava tillgång till rent vatten till dryck och bad. Efter hvarje 

 bad putsa de sina fjädrar. Gödseln efter Gäss bör blandas med 

 jord eller strö till kompost. Levande Gäss plockades i England 

 en gång om sommaren, Kalm. På Oland plockades Gässen, enl. 

 Linné, som omtalar Gåsen på några ställen. Gör i vissa trakter 

 betydlig skada på säden. Infångade böra stäckas, så att de 

 icke flyga bort under fortplantnings- och flyttningstiderna. De 

 födas med gräs, säd, morötter m. m. För vinterkylan äro de 

 mera ömtåliga än de tama Gässen. 



Angående den tärna Gåsen får jag för övrigt hänvisa till en 

 av Bergstrand författad uppsats om gåsaveln i Skåne. 



F. BoiE har en berättelse om 4 st. ungar, som infångades på våren 

 1838 vid Plöner-sjön, ö. Holstein, de uppföddes först på en gräsplats utan- 

 för byggnaden, fingo havre vid stalldörren, der de alltid infunno sig på de 

 för hästarna bestämda utfodrings tiderna. De voro så tama, att de åto salat 

 ur en korg, som en hund bar i munnen. Om hösten stäcktes vingarna, 

 men de lemnades i frihet, till dess en förlorades och man med svårighet 

 fick de övriga in i stallet. De höllos instängda tills flyttningstiden var förbi, 

 hvarefter de åter fingo gå omkring hvart de ville. Under vintern försvann 



