1250 



GRÅGÅS. ANSER CINEREUS. 



åter en. De två övriga levde över vintern och stannade vid gården, dock 

 lågo de på sommaren om natten vid sjön. De höUo sig avlägsna från annat 

 fjäderfä och tama Gäss; de förföljde stundom dem, hundar och menniskor, 

 men åto dock ur handen. På hösten 1839 beslöt man att icke stäcka vin- 

 garna. Man märkte hos dem en viss oro. De avlägsnade sig oftare och 

 längre tid från gården, kretsade vida omkring på sjön och försvunrio slut- 

 ligen. Under de första dagarna av mars 1840 återkom till sjön en av Gässen, 

 hvilken med havre åter småningom lockades in på gården. Den flyttade på 

 hösten åter bort, men återkom på våren, då mera orädd än förra gången 

 och medföljde stalldrängen in i stallet. Sålunda fortgick det under ytter- 

 ligare 13 år, till dess hon i augusti 1852 uteblev, troligen vådligen om- 

 kommen på en gåsjagt, till stor saknad, ty alla tyckte mycket om henne. — 

 Under alla åren kom hon aldrig förr än den 1 eller senare än den 4 april, 

 således flere veckor senare än de andra vilda Gässen. Troligen hade hon 

 bo i närheten; man såg henne en gång i sällskap med en annan Gås, som 

 dock lemnade henne, då hon slog ned i närheten av boningen. Då hon 

 flög bort, skrek hon alltid, ej då hon återkom, hvilket skedde tidigt, t. o. m. 

 kl. 3 f. m. Man har sedan flere gånger försökt uppföda ungar, men bort- 

 flugna hava de aldrig återkommit. 



Ibland fjädrarna hos den tama Gåsen leva: 



Docophorus adustus NiTZSCH; Lipeiirus jejicnus NiTZSCH*; Trinotum 

 conspurcatum Nitzsch och T. squalidum Denny. 

 * Även funnen å den vilda Anser' cineretis, 



Inelvsmaskar: 



Strongylus nodularis Run.*, i muskélmagen; S.teriuis Eberth*, i blind- 

 tarm; Tropidocerca paradoxa DiES., i körtelmagen; Monostomum alveatum 

 Mehlis, i tarm; Notocotyle triserialis DiES.*, i grov- och blindtarmar; Tcenia 

 fasciata Rud.; T, sinuosa Zed.; T, imhutiformis PoLONio och T, Creplini 

 Krabbe, alla i tarmkanalen. 



^ Aven hos den tama Gåsen likasom: 



Hiterahis dispar Z^Mi^/ihVmÅtdiYm^ Str, iiod,, i matstrupe, ventr., duoden.; 

 Trichosoma brevicolle Rud., i blindtarm; Filaria uficinata Run., i matstrupen 

 (in tuberc); Echinorhynchus polymorphus Brems.; Distomum ovatum Rud.; 

 I), echinatum Zed. och Monostomum atteniiatum^ i tarmar; M. mutabile Zed.. 

 i cell. infraorb.; Tcenia lanceolata Bloch och T. fasciata Rud., i tarmar. 



Liksom vid framställningen af Sångsvanen måste större delen av de 

 om Gåsen samlade uppgifterna för utrymmets skull här lemnas å sido. 

 Gåsen, särdeles den tama, är omtalad ända från de äldsta tider, från hvilka 

 vi ega kvar några skriftliga urkunder eller andra minnesmärken. Hos de 

 gamla egypterna finnes den avbildad. De Gäss, som tillika med en Svan 

 redan p. 1234 omtalats, synas mig hava tillhört vår tama Gås; men annars 

 synes det, som om en särskild art, nemligen den Egyptiska Gåsen, A, cegyp- 

 tiacus, varit den som oftast blivit avbildad, och man antager, att det var 

 denna, hvilkens bild användes såsom hieroglyf. — Herodotos omtalar, att 

 Gåsen åts av egypterna, som dock även helgat den åt Isis. Att dessa båda 

 tillhörde samma art synes knappt vara troligt. — Sönerna av Manu voro 

 icke endast koherdar, utan hade även såsom husdjur Får och Getter, Hästar, 

 Hund och Gäss samt idkade kreatursavel, åkerbruk, jagt och fiske, Faulmann. 



Hos HoMEROS omtalas, att Penelope hade 20 Gäss, som förtärde hvete; 

 hvita, tama Gäss nämnas. — Aisopos' fabel om 'Gåsen och Svanen är här 

 förut, p. 1202, omtalad. Gåsen kunde infångas, emedan den var så 'tung'. — 

 Aristofanes omtalar även Gåsen på några ställen. — Platon nämner, att 

 flockar av Gäss betade uti Thessalonika. Även omtalas både av Platon 

 och andra grekiska författare särskilda platser, gårdar eller stall, der Gäss 

 och Tranor uppföddes. — Hippokrates säger, att köttet av denna och andra 

 vattenfoglar var saftigt. — Aristoteles omtalar dels den tama Gåsen, dels 

 den lilla; hvilken art som menades med den senare, är obekant. Möjligt- 

 vis var det den nämnda egyptiska, A, cegyptiacus, hvilken troligtvis icke 

 var obekant i Grekland, särdeles som den der stundom visar sig. — Xe- 

 NOFON nämner Gåsen, men icke om den var tam eller vild. I Alexandria 

 gillade man alldeles icke till offer tjurars blod eller Gäss, enl. Filostra- 

 tos. — Nemesis förvandlade sig till en Gås för att undvika Zeus' förföljelse, 

 Apollodoros. — x4t Afrodite, såsom sjöfartens gudinna, offrades helst Gäss. 

 Hon var även äktenskaps-gudinna och åstadkom huslig endrägt. Ännu med- 

 föres vid bröllopståg i Kina en Gås. Åt Athene egnades stundom en Gås; 

 men Athenes Uggla, som avbildades på mynt, var nattens gudinna. Den 

 etruriska Minerva hade vingar. 



I de skrifter, kallade Geoponika, som vi ega i behåll, angående 

 åkerbruket, omtalas Gåsen på flere ställen. När Gässen skrika efter mat, 

 bådar det storm. Träcken av alla foglar är den bästa utom den av kärr- 

 och vattenfoglar, såsom Andens och Gåsens; likväl kan även sådan vara 

 nyttig, om den blandas med annan. De största och hvitaste Gässen böra 

 väljas såsom bäst, hvilket, liksom flere av de här nedan återgivna uppgifter, 

 överensstämmer med romerska författares, hvarur de åtminstone till en del 

 synas vara hemtade. Gåsen får årligen 2—12 ägg, stundom flere. Höns 



