aRÅalS. ANSER CINEREUS. 



1251 



utkläcka, liksom sina egna, Fasanens ägg på 21 dagar. Påfågelns och Gäs- 

 sens vanligtvis på 29, vid köld på 30 dagar. Till Gässen väljes en sumpig 

 plats, rik på bete. Till föda givas dessutom alla slags skidväxter, o(TnQca, 

 utom vicker, ävev oqo^ov, blad av Lactuca, men Gässen böra avhållas från 

 kvickrot, äyQwaicg* Lägger man Gåsen på egna ägg, ruvar även hon vanligt- 

 vis 29 dagar, vid köld 30 dagar. Gåsen får derunder korn, uppmjukadt i 

 vatten. Man bör akta den för nässlor, törne, ull och svinborst. Att Gåsen 

 må få stor lever, giver man den hvete, hvarav hon hastigt blir fet. Den 

 proppades, och av korn blir köttet hvitt. Gåsen bör icke vara ettårig 

 utan 2 — 4 år. Man uppsökte även andägg omkring kärren och lät dem 

 utkläckas av Höns och hade ungarna tama. Man fångade Änder och hvarje- 

 handa foglar på det sätt, att, om man sett dem dricka på något ställe, man 

 avledde vattnet och utslog der i stället mörkt vin, och då foglarna druckit 

 derav, föUo de omkull och kunde lätt tagas, Geoponika. — En okänd för- 

 fattare i grekiska anthologien omtalar, att Gäss jagades med kastvapen. — 

 Falladas säger, att gåsfett förtärdes saltadt. — I grekiska medicinska skrifter, 

 Anecd. med. gr., finnas några uppgifter om foglarnas kött. Om sådant av 

 Gäss, Svanar och Trappar heter det, att det skall lemna en större mängd 

 osmälta ämnen i tarmkanalen ; men det synes dock vara osäkert, om detta 

 är meningen, dels i följd av textens ord, dels emedan det särskildt namnes, 

 att vingarna, hvartill bröstets muskler väl borde räknats, av Gåsen äro lätt- 

 smälta. Såsom mycket närande nämnas även vingarna av Gäss och alla 

 andra foglar; men köttet i allmänhet av foglar är mindre närande än det 

 av fyrfota djur. Ibland födoämnen, som kvarlemna osmälta ämnen, omtalas 

 även Duvor. — Gässen stektes såsom digrisar; deras ägg omtalas på flere 

 ställen, Athenaios. — Plutaechos omtalar, att Gässen, helgade Juno, under- 

 hållos i hennes tempel, och sedan de blivit gödda, tjenade de menniskorna 

 till föda. Deras goda hörsel och vaksamhet på Kapitolium omtalas. Under 

 det att hundarna såvo, räddade de vaksamma Gässen Kapitolium från Gal- 

 lerna. — Då Gässen på Sicilien flyga över berget Taurus, som är uppfyldt 

 av Ormar, taga de stenar i näbben, så att de måste hålla sig tysta. Gässen 

 i Egypten tycka om gossar. — Strabon säger, att i Lyckliga Arabien icke 

 finnas några Gäss, och, efter Bratostenes, att i S. Arabien funnos i mängd 

 avelsdjur utom Hästar, Mulåsnor och Svin, samt hvarjehanda fjäderfä utom 

 Gäss och Höns. Ibland offer till Isis nämnas Grågäss, Filippos. Eeghs 

 översätter utan skäl, men för versens skull, noXtog med 'grauflammiger'. — 

 Pausanias säger: Hirkyna lekte med Demeters dotter Kora och lät derunder 

 en Gås, som hon hade i handen, flyga. — Gässen hava, liksom Tranorna, 

 anförare vid flygt och vakter under sin sömn, DiONYSiOS, efter Oppianos. 

 [Sv an fett omtalas av Plinius såsom användbart mot hemorrhoider. — 



Eokta svanägg användas, enl. Serenus, mot rosen. — SiLVATlcus säger, 

 att en ung Svan, kokt i olja, är ett förundransvärdt läkemedel för nerver; 

 fettet renar isynnerhet ansigtet och fördriver gula fläckar. Om man endast 

 eger Svanar, är det preservativ mot ormbett. Finger.] — Gåsens kött omtalas 

 av Galenos; dess mage är köttig och mycket god likasom levern, som lades i 

 mjölk. De ungas kött var bäst. Hjernan hos foglarna var förträff'lig. Aggen 

 av Gås och Struts äro sundare än de av Höns och Fasan. Gåsfett omtalas 

 ävensom träcken av Gåsen och andra djur samt dess användning i medi- 

 cinen; jemväl sådan av Stork, Hök och Örn. — Då Gallerna år 389 f. Kr. 

 höllo på att överrumpla Kapitolium, väcktes Marelius av Gässen, som der, 

 helgade åt Juno, underhöllos, genom deras kacklande och flaxande, Livius, 

 Cicero, Plinius m. fl. — På samma Gäss hänsyftar även en fabel, berättad 

 av J. Chr, Fr. Haug: 'Der Wolf und die Gans', O. L. B. Wolf.— Gåsens 

 kacklande ansågs tarvligt emot Svanens läte, ViRGiLius. Ibland de olä- 

 genheter, som skadade skörden, nämnas de elaka Gässen och strymoniska 

 Tranor, enl. Virgilius, som skänkte erkännande åt Gässen på Kapitolium, 

 bland hvilka även hvita funnos: 



Här ock silverlivita Gåsen, flaxande uti 

 Gyllene salar, sjöng, att gallerna funnos i huset. 



'Mjukare än gåsmerg', säger Catullus, d. ä. mergen i Gåsens ben. 

 KÖHLER anser, att detta skulle tyda på 'etwas Liebliches und Angenehmes'. 

 Jag skulle tro, att det säges ironiskt om en man utan värde, utan smak, 

 emedan de flesta benen innehålla luft, ej merg. — Hvita, tama Gäss funnos och 

 göddes med fisk för leverns skull, såsom Horatius beskriver. — Gås för- 

 tärdes mycket hos romarna, dels emedan steken var mycket omtyckt, dels 

 emedan dess lever var högt värderad, Plinius, Palladius. — Propertius 

 sjunger i 'Drömmen': 



Huru penaterna Hannibal drevo från romarnes hem bort, 

 hur genom Gåsens skrik Jupiter varit till skydd. 



Hos Ovidius läses en sagra: 



Endast en enda Gås fans, vakten för torftiga huset, 

 hvilken de redde sig att slagta åt gästande gudar; 

 hon med vingarnas hjelp snabb tröttar de åldriga tröga, 

 gäckar dem länge; slutligen syntes till Gudarna sjelva 

 hon sin tillflygt taga. De henne skona då bjuda. 



Persius omnämner gåspastejer. — Martialis omtalar dem i några epigram 

 och uti ett fogelns lever. — Celsus säger, enl. Columella, att man icke kan 



