1252 



GRÅGÅS. ANSER CINEREUS. 



hålla Gäss utan mycket vatten och gräs. Man kan plocka fjädrarna av dem 

 om vår och höst. Man bör hålla tre honor till hvar hane. De förtära gerna 

 salat. Man bör skaffa sig stora och hvita Gäss. Det finnes även brokiga, 

 som äro tämda Vildgäss, men dessa äro hvarken så fruktsamma eller av så 

 stort värde. I Italien få de helst para sig efter den kortaste dagen, då de 

 börja lägga i febr. eller mars. De para sig i vattnet. De lägga ägg tre 

 gånger, om de icke få ruva dem. Första gången lägga de 5, andra 4 och 

 tredje gången 3 ägg. Under Höns, som bäst utruva och även uppföda un- 

 garna, lägger man högst 5, minst 3 ägg; under Gåsen 15, minst 7. Ruv- 

 ningen varar 30 dagar, när det är kallt, annars 25 dagar. Man vaktar dem 

 för Ormar, Kattor och Vesslor. — Om tillagningen för bordet bland annat av 

 åtskilliga foglar ega vi kvar av Apicius ett arbete, hvaruti omtalas tillred- 

 ning av And och Trana; Gåsen tillagades med fiere kryddor. — I Libyen 

 funnos Tranor, Svanar och Gäss, Nemesianus. — Romulus har en fabel om 

 Storken, Gåsen och Höken; den sistnämnde åt upp Gåsen. — AviANUS be- 

 rättar en fabel om Gåsen, som lade gullägg, men som av bonden slagtades. 

 En liknande fabel återkommer även under senare tid. Gåsen omtalas även 

 av Origenes, Ovidius Juventinus, Jul. Spartianus, Augustinus m. fl. 



I Såmunds Edda omtalas Gudruns Gäss, hvilka genom kacklande deltogo 

 uti möns klagan över Sigurds död. Afzelius översätter Gaess med Svanar. 



K al ev al a har eft. Castrén: 



Så må du dig 



vända, 



Som i boet Hjerpen rör sig, 

 Gåsen liggande sig vänder. 



Nemligen då hon ruvar. Dessutom förekommer här den egendomliga liknelsen : 



Hennes nätta skor de likna 

 Gässen på en vattenruska. 



Fettets och gallans användning som läkemedel omtalas omkring år 

 1087 av CoNSTANTiNUS Africanus. 



WizLAW III, den första fursten av RUgen, död 1325, prisar, enl. Frie- 

 del, sin hemort på följande sätt: 



Der Herbst komt uns riche genuoch, 

 Mensche. dir desselben ruoch', 

 Wan ez kumt in din gevuoch 

 Ganz mit al betalie. 

 Bier, Mete und der guote Win, 

 Kinder, Gense, veizte Swin 



Diz muoz al des Menschen sin, 



Huenre mit Geschalle. 



Waz uf Erden gewachsen is, 



Mensch, das is dir geviris, 



Und im Wage die Viscbe; 



Des miigen wir vrolich Leben han. — 



Biskopen i Bayeux hade år 1537 gåskalas julafton, enl. en fransk folk- 

 saga: 'Kanniken fra Bayeux', P. L. M0ller. 



Om 'Martins Gans', ofta omtalad, finnes uti 'Volksharfe' en tysk visa: 



Der beste Vogel, den ich vreis, 



Das ist die fette Gans, 



Sie hat zwei breite Fiisse, 



Dazu den langen Hals, 



Und noch ihr ötimmlein stisse, 



Ihr FUss seyn gel, 



Ihr stimm ist hell, 



Der Hals ist läng, 



Wie ihr Gesang: 



Gickgack, Gickgack, Gickgack, Gickgack, 



Wir singen am St. Martins-Tag. 



Mårtens dag, den 11 nov., utmärktes hos våra förfäder på runstaven 

 med en Gås, emedan den dagen firades med en folkfest för gåsslagtens 

 början. Man drack biskop Mårtens skål. Av broskbenets beskaffenhet spåd- 

 des om den kommande vinterns. Var dess främre del ljus och dess bakre 

 mörk, väntades förvintern blid, eftervintern kall. — Färgen är ljusare hos 

 gamla, mörkare hos unga, emedan lufthålorna i bröstbenet äro större hos 

 de gamla än hos de unga, såsom^ jag på ett annat ställe visat. — Med an- 

 ledning av den redan pag. 1213 meddelade berättelsen om Huss, och derav 

 att Mårten Luthers dag infördes dagen före Biskop Martins dag, blev Gåsen 

 ett minne av Luther. Efter Afzelius. 



Guldgåsen omtalas av Grimm och Backström. 



I. OwEN har ett epigram, hvari det heter: 



Tu me plus loqueris: plus ego scribo tamen. 



För övrigt äro åtskilliga vers skrivna om skrivpennan, såsom av Ant- 

 HELMUS, 1677, som dock talar em Pelikanens, och Alcuin, hvilka anföras 

 av Lenz. — F. L. Grundtviö har: 



Kommen er Vibe, Staer og Gaas, 

 dog er ikke Vinter endnu sin Kaas. 



