1216 



SÅNGSVAN, CYGNUS MUSICUS. 



År 1815 kvad Tegnér vid Elof Tegnérs grav: . . . 



Vid äDglaharpor sjung Lidonas öde 

 ocli seklets svansång av din Leopold! 



I Epilogen vid magister-promotionen i Lund 1820 bjuder Tegnér yng- 

 lingarna återkomma efter 50 år: - 



.... I silverhårade, 



I Febi Svaner, o! välkomna åter . . . 



o 



Ar 1822 till Kronprinsen: 



När maj har lövat våra lindar, 

 och Vakteln slår på lummig strand, 

 då kommer hon med vårens vindar, 

 med Svanerna, till sagans land. 



År 1834 säger Tegnér: 



Med tidens ström på ädlare naturer, 

 som andra, neråt, men de simma dock, 

 som Svanen simmar över grumlig bölja 

 och skakar slammet från sitt silverdun. 



År 1835 beskriver Tegnér huru han och en vän såsom ynglingar blic- 

 kade in i framtiden, 



ett förtrolladt land . . . 



och Silversvanor sjöngo på dess floder. 



Vid Wallins grav 1839: . . . 



en gudalivets svanesång, hvars klagan 

 med hopp och tröst till månget hjerta gått. 



I 'Herkules avväpnad' av Filippos, ur Grek. Antholog., har Tegnér: 



Allt har dig Amor klädt av. Hvad under, om den, som förvandlat 

 Ljungaren sjelv till en Svan, vapnen från Herkules tar? 



I Ragnarök: 



Urdarbrunnens Svanor 

 simma döde 

 över vågor öde. 



Slutligen må påminnas om Tegnérs rörande 'Avsked till min lyra', 

 åt hvilken svanesång han dock icke gav detta namn. 



Oehlenschläger får även ofta anledning att nämna Svanen. I 'Lange- 

 lands-Reise': 



Snekken hist paa Vandet Hyder, 

 Som en Svanes hvide Kröp 

 Puster stolten Seil sig op. 



. . . Men f0rst dog lad mig fra hvselvede Bagstavn 

 Synge min Svanesang, at min Sigel maa inderligt styrkes 

 Eengang endnu af den himmelske Lyd, f0r jeg slynges til Orkos. 



I 'Ludlams Hule' sjunger Fanny en visa: 



Svanhvide sig havde saa liden en Mund, 

 Den var Kirsebser, r0d og rund. 



I 'Tordenskiold' namnes Gustav Svane, och officeren säger om svärdet: 

 Nu det synger Svanesang: . . . 



I en Prolog, 1811: 



Flyd ud paa Dybet, yndig som en Svane, . . . 



I 'Dio^teren i Leirelunden' heter det: 



Kom, Harpe! Solen udslukkes brat, 

 Dens sidste Straaler kun virke; 

 Kom, vi vil slutte os inde i Nat 

 I Roskildes gamle Kirke. 

 Der vil jeg ved din da^mpede Klang 

 I choret synge min Svanesang . . . 



Mellem Ridder og Hustru og Svend og M0 

 Vil jeg synge og blusse og blegne og d0. 



I 'Valravnen' få Harald och Minona hvar sin 'Fiaederham', fjäder- 

 drägt. (ScHLYTER var villrådig om betydelsen av Hamar siangh, Vestgöta- 

 lagen; men ham betyder här klädnad, drägt, och Hamar siang var, synes 

 mig, sängkläder, som en trälinna skulle erhålla, då hon gifte sig. Det is- 

 ländska ham är bibehållet i danskan, i svenskan har man derav fått hamn.) 

 Man har av andra ställen skäl att sluta dertill, att den nämnda fjäderdrägten 

 tänktes vara av Svan. 



I 'Biergtrolden' av Oehlenschläger tecknas Svanhild. I 'Orvarodds 

 Saga' omnämnes Herv0rs terna 'Svanhvide'. I '^girs Gave' heter det: . . . 



Derpaa den unge Havets M0 



Stak, som en Svane, 



Ned i den salte S0. 



Frejas fjäderdrägt föreställer man sig vanligen hvit, men i 'Sigrid med 

 Sloret' har Oehlenschläger: Sigrid, som plockar rosor, bär och krusemynta, 



