SANGSVAN. CYGNUS MUSICUS. 



1209 



Persern Ferideddin Attar har enl. Hammer hos Jolowicz i 'Fogel- 

 samtalet': 



Gåsen steg plaskande ur vattnet 

 Och kom till riksdagen rentvättad. 

 Han sade: I båda verldarna givs 

 Det ingen så ren skepnad som jag. 

 Jag tvättar mig h varje timma . . . 



Riidjähansa, Svan, flyttade till berget Kailasa, N. om Himalaya, till 

 sjön Månasa. Beskrives såsom en hvit Gander med näbb och fötter röda. 

 WiLSON översätter den indiska poesiens Hansa med a goose, a gander, 

 a swan, a hors, a bufFalo etc. 



Der lotos för solen blomman slår ut, 

 På dammen seglar en Svan 

 Och sjunger med maken sin klagan 

 Över den vän, som hon mistat. 



På en ljuvlig damm hördes ett par älskande tårögda Svanar klaga der- 

 över, att de mistat sin vän. På en damm med blommande lotus simmar 

 den stolta Kungs-svanen, Kalidasa, Vikrama. Bergstedt säger, att den 

 längtar till Månasa, der vattenfoglarna från Indien ansågos uppehålla sig 

 under sommarn, snarare än om vintern, såsom Bergstedt säger. Dock 

 uppehåller sig Svanen, som, enl. min mening, knappt kan kallas en indisk 

 fogel, vid N. Himalaya under vintern. 



Solen har höjt sig till middagstiden, ty 

 Med nedtyngdt öga hvilar nu 'Flamingon' 

 Bland lotusbladens skugga uti dammen . . . 



Kalidasa, Melanika, Edgren. 



Tiden för skådespelet var våren, då Guldaschokans blommor slå ut, då 

 Kokillan, Indiens Gök, låter höra sig, och då Vildgäss och Svanar 

 torde hava bortflyttat, hvadan här Edgrens översättning haft något skäl för 

 sig. Dock torde skalden icke så noga fäst sig dervid, att fogeln icke fans 

 vid nämnda tid på platsen. Liknande oegentligheter träffas ej sällan. Vi- 

 dare heter det 



På ljuvlig damm en enslig Svan 

 Med fallna vingar klaga hörs 

 Och ögon fylda utav gråt, 

 Att han sin maka mistat. 



.... värdes redligt svara: 

 Om du i lunden irrande din sköna mö har skådat? 

 Dess anlet är fullmånen likt, och gången lätt som Svanens. 



En Svan sam förälskad på dammen 



Kalidasa, Vikrama, Bergstedt. 



Sångsvanen har en lätt gång. Svanen namnes i en liknelse med en anty- 

 dan, att han ansågs uppsuga vattenliljans mjölklika saft, Kalidasa, Scha- 

 kuntala av Edgren, 1875. Radjåhansas nämnda flyttning till sjön Månasa 

 skedde vid regntidens början mellan Kailåsas berg och Himalaya, hvarför det 

 heter: 



Då följer Svanen, längtande till insjöns spegel 



Bland Kailåsas berg, ditt tåg i eterns verld 

 Med samlad lotus-skörd i klon för låagsam färd. 



I Daschärnas nejd, der Kataké, Pandanus odoratissimus, blommar 



den trötta Tranan skakar bladen 



Av bygdens helga träd, der hon vill bygga bo, 

 Och Svanen sjunker ned bland skuggorna till ro. 



Hit torde även höra de 'hvita foglar', som omtalas. Svanarna flytta ge- 

 nom ett pass i Himalaya: 



.... Segla sedan 

 Likt Svanen på sin vandring genom fjellets dörr. 

 Der Bhrigupati bröt sin äras bana förr. 



Norrut från Kuveras slott låg en damm: 



Då lotus-blomman hänger över böljans svall 

 Med knoppar utav gull på stängel av korall. 

 De vilda Svanar söka tjusta der sin fristad 

 Och längta icke mera till Månasas våg. 

 Så nära vid, . . . 



Kalidasa, Megadfita, Molnbudet, Edgrbn. 



I 'Lervognen', eft. Brändes: Ni vill stråla som en Kungssvan, då ni 

 sjelf vill följa denna med svangången. En vaggande gång 'sådan som Gå- 

 sens eller Svanens' ansågs för den vackraste. Plamingo namnes här även 

 av Brändes, men den har nog knappt en vaggande gång. Vildgässen, 

 som snart skulle draga åstad, se förvirrade och rädda på molnen, då regn- 

 tiden börjar. De flyttade till alpsjöar, Ravana och, Månasa, i Himalaya 

 under 30 — 31° n. br. och ruggade der. Vid för tidigt börjande regntid 



