SÄNGSVAN. CYGNUS MUSICUS. 



1207 



tonen varit angiven av sånganföraren. Sedan denna slutat, avlägsnade sig 

 de bevingade sångarna. Svanar och Drakar äro fiender. Ailianos. 



HiMERios, en mycket berömd talare, beskriver Apollons firande av Sva- 

 narna. Han smyckade gerna sina tal, åtminstone dem, som kommit till 

 oss, med Svanar och svansång. An sjunger Svanen vid Oceanen och över- 

 röstar med sina sånger havets dån, än vid Kaystros', Hermos' och Hyllos' 

 vattendrag, även någon gång vid en liten källa med rent och genomskinligt 

 vatten; förnöjd badar han sina vingar och hedrar med sin sång dess vågor. 

 Skulle då filosofen synas mera stum än Svanen och med tystnad gå förbi 

 den gamla staden! Även Svanen på Kaystros brukar tiga, om någon annan 

 vind skall blåsa än vestan, och, fastän andra foglar ofta sjunga, väntar denne 

 vestan, emedan han, endast då denna är gynsam, vill idka sin sång. Svanen 

 ordnar sina vingar till fiygt, då han skall sjunga Apollons hymner. Kinga 

 är väl Svanens sång, likväl vilja alla gerna glädja sig deråt. Omtalas på 

 flere ställen i samband med Näktergalen och vestan vind; även någon gång 

 med Svalor och Cikador. Liksom Näktergalarnas och Svalornas slägten 

 skola flockar av S vanor under ringdans sjunga till gudarnas ära. Då Apol- 

 lon var född, smyckade honom Zeus med gyllene hårbindel och lyra samt 

 gav honom ett spann att köra, men spännet var Svanar, som förde honom 

 till Delfi och Kastalias vatten, att derifrån förkunna rätt och lag för hel- 

 lenerna. Men ApoUon befalde Svanarna att fara till hyperboreerna. På 

 hellenernas böner bjöd han Svanarna att åter flyga till Delfi. Det var 

 då 'midt under sommaren'. Deras sång berömmes, emedan de aldrig urakt- 

 låta att i sina sånger sjunga hymner åt ApoUon. Skalden sätter vingar på 

 Fama och skickar henne genom luften mot vestern och samlar omkring 

 henne en chor av Svanar, då han även givit dessa foglar sångförmåga, Hl- 

 MERios. — Petjdentius omnämner den döende vSvanens sång. Svanar till 

 spann beta på Kypros, Sidonius. — Apollon dragés av foglar, liknande Hökar, 

 och efterföljes av mus er, dragna av Svanar, Martianus Capella. — Ögon- 

 salva, benämnd »Kyknos», omtalas även av Alexander från Tralles. — 

 Theofylaktos Simokattos ansåg icke svanens sång som den yppersta, emedan 

 han använde ordet v7i8Qxvxvscog om den, som överträffade Svanen i sång. — 

 Köttet av Svanen namnes av grekiska författare och synes hava ansetts 

 hårdsmält, Konstantinos PoaoNATOS. Se vidare under Gås. — Suidas om- 

 talar Svanen, den sången älskande, som sjunger muserna värdiga lovsånger. 

 Dessa mina hår äro snarare Plundens än Svanens, säger han. 



I Kinas gamla heliga bok Schi-King heter det: I vår offerfest-sång 

 läses: På floder simmar Svanen glad^ JoLOWicz. Icke något tvivel har upp- 

 stått, att härmed verkligen förstås vår Svan. — Såsom påminnande om 

 svansången må nämnas, att Kon-fu-ze har följande ordspråk. 'Om en fo- 



gel är nära döden, blir dess sång klagande, om en menniska ligger 

 för döden, handlar hon med allvar och lycka', Schott, Jolowicz. — Detta 

 rör sålunda alla foglar, ej endast Svanen, såsom i Grekland och det övriga 

 Europa. — Poinix i Kina beskrives med framdelen av en Vildsvan, men 

 andra delar av en Enhörning. 



I sanskritliteraturen omtalas ofta Han så, en simfogel, som av olika 

 till och med av samme tolkare översättes olika, nemligen med Cygnus^ An- 

 ser^ Anas eller Flamingo, Då det vore önskvärdt finna den rätta betydel- 

 sen, har jag eftersökt det som om fogeln finnes nämndt, och som kunde lemna 

 någon ledning för avgörandet av frågan. Fogeln säges vara 'guldprydd', 

 auro-siinilibus alis och luftens dotter. Solen ser man på himlen som en 

 gyllene Hansa. Ramas tal låter som den kärleksdruckne Hans a; han 

 skjuter en pil genom 7 palmer, berget och jorden, ur hvilken den åter- 

 kommer under form av en Hansa. Kabandha dragés av Han sås till him- 

 melen. Stämman liknade Han sås läte, då den hängiver sig åt kärleken. 

 Den omtalas bland andra vadare och simfoglar. Den visade sig jemte Tra- 

 nor vid floden Gänga. Vagn, dragen av Han sås, sänkte sig snabbt som 

 tanken mot jorden. I mängd besökte den på hösten en spegelklar sjö, 

 Walmiki, Bopp, Edgren, m. fl. 



1 Eigveda namnes Han så vanligen liknelsevis. Här anföras de funna 

 ställena med sångernas N:r efter LuDWias ordningsföljd: 



Langlois kallar den Cygne; Hansås flyga radvis, 902; 916. Hansa kallades det 

 äckel, som kändes av vatten, 957 (sjösjuka); Langlois tyder stället på annat sätt. Vänner 

 skrika som Hansa, 971, Cygne. Då menniskan blandar sig bland dessa odödliga, . . . putsa 

 då edra kroppar såsom Änder, 991, Oiseaux. Såsom Hansås fulländade en sång under 

 pressningen av Soma, 1003; Hansa med djupblå rygg putsande sina kroppar, 700, 

 Cygnes å dos noir. Hansås ilande rader, 783, Cygnes. 8åsom en Hansa .. . har han 

 låtit sången ljuda, 822. Guden Agni kallas Hansa, såsom de himmelska vattnens följe- 

 slagare, 957. Brihaspatis följeslagares sång under morgonhymner liknar Hansås sång 

 (X 67,3, Hartm. 506, 574). Maruts, med glänsande kroppar, blixt och åska liknas vid Svart- 

 ryggiga Hansa (X 57,7). De båda A^vins hästar liknas vid ambrosiska oskyldiga guld- 

 vingade Hansa, hvilka såsom solstrålarna vakna vid Aurora och glada och muntra 

 simma på vattnen, 43 (IV 45,4, Hartm.). Agni, elden, liknas vid Hansa, 260; Guden Brah- 

 man f ramställes i den indiska mytologien såsom ridande på en hvit Hansa, Guberna- 

 Tis, Hartmann 575 (stället ej citeradt). Ramas, en gestalt av solen, Vishnu, tal klingar 

 som en kärleksdrucken Hansa (II 46) 



I Nal och Damajanti har Pr. Kuckeet: 



Da sah er von Gänsen einen Flug, 



Der goldschimmernde FlUgel trug; 



In den Hain liess sich nieder der Zug. . . . 



