SÅNGSVAN. CYQNUS MUSICUS. 



1203 



Utrymmet tvingar mig att här endast i sammandrag ytterligare meddela 

 följande om Svanen och sv an sången. 



HoMEROS omnämner Svanen på några ställen. 



Men som en glänsande Örn på en flock av vingade foglar, 

 Både Gäss och Tranor samt långhalsade Svanar, 

 Störtar sig ned, då de gå vid floden sökande föda, 

 Likaså rusade Hektor 



Samma liknelse förekommer på ett annat ställe i Iliaden. Man har 

 nekat, att Homeros nämner svansången, men i en Hymn till Foibos finner 

 man följande: Vid stranden av floden Peneios (kommande från Pindos) 

 sjunger den flygande Svanen en ljuvlig sång åt Foibos. Långhalsade Sva- 

 nar, Gäss m. fl. foglar flyga hit och dit med glädtiga vingslag över Asios 

 ängar omkring floden Kaystrios, hvarav Svanen fick namnet Kaystrios' fogel. 



Hesiodos har följande beskrivning. På kanten av Herakles' sköld 

 avbildade Hefaistos oceanen. 



Men över denna 

 Ropade starkt de Svanar, som flögo i höjden, och även 

 Många ibland dem summo i havet med badande fiskar. 



Faethons systrar, som gräto över broderns död, blevo förvandlade till 

 popplar; deras tårar stelnade till bernsten, elektron. Liguriens konung 

 Kyknos blev, då han grät över sin slägting Faethons olycka, förvandlad 

 till en Svan. Döende sjunger han sorgligt. Denna saga är hos Hesiodos 

 nu förlorad, men omtalas av Hyginus, Ariosto. — I en liknelse heter det hos 

 Simonides: 'lik ett ägg av Maiandergåsen'. Med detta fogelnamn torde 

 knappt böra förstås Gås, utan Svan. 



Sapfo har: en gång, säger man, hände det, att Leda fann ett hyacint- 

 färgadt ägg. Man trodde nog, att detta var ett Svanägg, hvilket väl var ett 

 misstag. — Skalder liknas vid Svanar, Alkman m. fl. — Sapfo smyckade 

 Apollon med gyllene lockar och lyra och sände honom med Svanspann till 

 Helikon, Himerios. Om skaldinnan Erinna skrev en anonym: 



Och din mun, som Svanens, så smältande ljöd. 



Ibtkos skrev om Moliones söner: Båda tillsammans voro födda ur ett 

 u.gg med silverskal, d. v. s. ett ägg med skal, hvitt som silver. Förmodligen 

 har skalden tänkt på ett Svanägg. 



Aisopos har en fabel om Svanen och Gåsen, hvilka båda höUos tama, 

 den förre för sin sångs skull, den senare till slagt. När Gåsen skulle slagtas, 

 var det natt, och Svanen togs i stället, men räddade sig genom sin sång. 

 Svanen synes således tidigt någon gång hava hållits tam. 



Svanen, uppstämmande för sista gången dödsklagan, anföres av AlsCHY- 

 LOS. — Graierna hade skapnad av Svan. Nornorna likaledes, Braun. — 

 Apollon tänkte man stundom åkande med Svanspann, Pindaros. 



Ett stort och hvitt ägg, som syntes Erifos, en skald i Athen, vara 

 ett Gåsägg, sade man, att Leda hade framfödt. — I en liknelse säges 

 Svanens sång vara omvexlande, Pratinas. 



Anakreon^ sjöng i en hymn till Apollon: 



I frygisk rytm jag ropar, 

 Lik en Svan på Kaystros' flod, 

 Som med silvervingar ljuder, 

 Stämmer in i vindens dån. 



På flere ställen namnes Svanen av Euripides, som låter Helena tala 

 om sin moder Leda och det ryktet, att Zeus besökt henne i skepnad av en 

 fogel, nemligen en Svan, hvilken var snöhvit. Ledas fogelfödda dotter hade 

 ansigte likt Svanens fjädrar. Vidare sägas Flodsvanens fjädrar vara ly- 

 sande. Svanen var Apollons fogel, som hyste kärlek till sina föräldrar, 

 sjunger i Svansjön i Delos. Man har förändrat textens ord: xvxi^stov tidcoQ 

 till xvxXbio]^ . ., då det skulle betyda en 'rund sjö', hvilket icke synes vara 

 nödigt. På det deliska templets sjö tjenade Svanen med melodisk sång. 



Vid källan, även Okeanos', 

 Svan-toner höras melodiskt. 



Oceanen betraktades såsom en flod, men detta uttryck av Euripides är 

 endast poetiskt. 



Svanen med sin hvita kropp hyste kärlek till sina föräldrar, såsom 

 även SoFOKLES säger. 



Ofta nämna skalderna fogeln med anledning av dess hvita färg. Så 

 ock Aristofanes: 



^ Såsom tillägg till förklaringen pag. 750 — 52 om Egyptens bevingade orm må jag 

 påpeka, att i en av Anakreons sånger Eros säger sig hava blivit stungen av en be- 

 vingad orm, som av bygdens söner kallas Bi. 



