SÅNGSVAN. CYGNUS MUSICUS. 



1193 



endast flyttfogel, träffas ofta under blida vintrar omkring Furilen 

 och Skenholraen, R. Horn, 1883. I början av april 1883 sågos 

 ofta om morgnarna flockar av Svanar, alltid följande kusterna 

 norrut oberoende av vindens riktning; d. I och d. V* på kvällen 

 syntes de åter flygande söderut, antagligen emedan, såsom man 

 sedan erfor, is mötte vid Kapellshamnsviken; d. V på f. m. syn- 

 tes ett par vid Snäckgärdet och samma dag en på e. m. vid 

 Visby, då på väg norrut, enl. meddel. av Stenström. 



Vid Ölands kuster ej sällsynt under vintern, Westerlund. 

 Övervintrar vid Ottenby, Beyer. Stundom allmän i kärr på 

 Alvaren, Tiselius, 1868. 



I Ö. Småland under höst och vår ej sällsynt; lärer stundom 

 även visa sig i skärgården ända in i juni, Tiselius. Kom 

 till Spexsjön d. I 1878, ¥ 1879, ¥ 1880, ¥ 1881, stannar under 

 flyttningarna 1 — 3 dagar; om hösten sällsynt, stannar endast en 

 dag, om någon del av sjön är isfri, Carlson, 1882. Erhållen 

 i Blekinge, enl. meddel. av Rääf. 



Felaktigt omnämnd såsom häckande i Skåne. Iakttagen i 

 V. Vram om vintern, Lilljeborg. Erhållen vid Skarhult d. ¥ 

 1845. Vid Landskrona vid kusten under vintern. Bådar vår, då 

 han synes i vikarna och sjunger; år 1846 i slutet av febr. allmän, 

 Schaöerström. Under vintern vid iskanten; är mycket svår att 

 komma inom håll. Kommer till Lomma i mängd om hösten och 

 finnes der under hela vintern, då vattnet är öppet. Inträff^ar så 

 stark frost, att isen hotar att lägga sig över Sundet, draga de, 

 enl. ÅsTRöM, norr ut, men vid tö mot söder. Har vid sin fram- 

 komst till Skåne redan ruggat. I mars, då parningstiden börjar, 

 strida hanarna häftigt med hvarandra. Före bortflyttningen be- 

 söker han stundom större vatten inne i landet, och det är i syn- 

 nerhet då, man får höra deras rena och mjuka toner, påminnande 



om tonerna av avlägsna messingsinstrument, O., 1873. Erhållen 

 i trakten av Ystad, enl. meddel. av N. Bruzelius. — Runstaven 

 har en flygande Svan för d. tt. Broberg, Carlh.-Gyllenskiöld, 

 hvarmed man förmodligen velat antyda, att Svanen då flyttade; 

 medeltalet derför har för hela Sverige blivit beräknadt till d. f5; 

 härvid bör dock anmärkas, att ett sådant medeltal för hela landet 

 i allmänhet är föga upplysande och vilseledande om foglar, som 

 stanna vid kusterna under vintern. Så är även förhållandet med 

 de 16 dagar, som skulle utgöra skilnaden mellan flyttningen förr 

 och nu. Ankomsten till Sverige uppgives ske d. I, hvarmed må 

 jemföras våra uppgifter, och fortskridandet å en breddgrad skulle 

 vara 5 dygn. En överensstämmelse mellan islossningslinierna och 

 isepipteserna kan nog antagas, der icke strömdrag, varma vatten- 

 drag eller havskuster vålla avvikelser. I allmänhet föreligga allt 

 för få säkra iakttagelser för att derpå skulle grundas några slut- 

 satser. —- Svanarna och Vildgässen komma till sin vinterstation vid 

 Lomma icke förr än mot slutet av okt. Bland 48 stycken av de 

 förre, och som ständigt vistades här, så länge isbandet sträckte 

 sig blott några famnar från land, räknade man endast 6 årsungar 

 i sina grå drägter. De gamla foglarna synas stå sig bättre, der 

 de häcka, än ungarna. De draga fram och åter mellan havet 

 och de av Verpinge-ån översvämmade madängarna. Deras klara 

 stämmor höras den friska vårdagen. En egenhet med dem är, 

 att om de någon kväll eller natt äro 'höjlydde^ som kustborna 

 säga, så vänta de snar vinter. Hålla de på med sitt musicerande 

 flere nätter å rad, blir vintern bister och långvarig. Blir någon av 

 dem sjuklig, så drager han sig vanligtvis från de sina, ger sig 

 upp på stranden och vankar omkring der. Sångsvanen hinner 

 till en ansenlig storlek, väger ända till 36 skalp, och deröver. 

 Deras antal minskas år efter år, O., 1875. Linné sade 1757, 



