SÅNGSVAN. CYGNUS MUSICUS. 



1191 



Sångsvanen skall förr hava funnits å Grönland; Holboll 

 ansåg, på grund av grönländarnas berättelse, att den förr häckade 

 i S. Grönland, men att den genom förföljelse under ruggningstiden 

 blivit utrotad; har senare, år 1852 och i juni 1859, erhållits i 

 S. Grönland, J. Reinhåkdt. 



På Island skall han vara talrik, häckade på flere ställen i 

 det inre av landet och höll sig om vintern i stora flockar. Häc- 

 kade på Island, enl. Teilmann, talrikt; i medlet av maj, Faber 

 ra. fl. Sågs d. ¥; d. ¥ erhöllos både starkt ruvade och friska 

 'ågg. Boet, som träffades på en holme, utgjordes av en hög växter. 

 Vid ruggningen under sommaren togos foglarna. Pennorna be- 

 gagnas vid sidenfabrikationen i Frankrike, Krupek, 1857. 



På Färöarna stannar han icke, enl. Debes, 1673, hvilar endast 

 under vårflyttningen. Denna fortgår under mars till maj, till Is- 

 land, stundom i flockar om 100 st. Med N. och V. vindar kasta 

 de sig i allmänhet på insjöar och fjordar, der de jagas, men de 

 äro mycket skygga, så att man sällan kan fälla mer än 5 — 6 st. 

 årligen. Om den ej förföljdes här, skulle den nog häcka i fjell- 

 vattnen. Om hösten kommer den stundom i små flockar på flytt- 

 ning 'från Island'. Träffas även stundom om vintern. EJn infån- 

 gad levde ett halvt år och förtärde säd, H. C. Muller. 



På Spetsbergen uppgivas Svanar hava blivit sedda i slutet av 

 aug., och Sunde v ALL ansåg dem hava tillhört denna art, h vilket 

 dock tarvar bekräftelse. 



PoNTOPPiDAN säger, 1754, att under de hårda vintrarna 1709 

 och 1740 fans den i Bergens hamn, i Sundfjord vid Svane-Gaard; 

 är om vintern ej talrik. Om senhöst och vinter vid öppna sjöar 

 och floder. En fångades och hölls tam flere år bland Gäss, Rasch. 

 Häckade på myrar i de lappmarker, som Malm 1841—42 besökte. 

 Häckar sparsamt i det inre av Finmarken: Tana elv. Polmak, 



Pasvig elv. Vid V. och S. kusterna och å inre vattendrag under 

 flyttning och om vintern. Ett par träffades 1876 häckande på 

 Varangernäset, 70' 30' n. br. Fjell-lapparua omtalade, att de 

 icke förr sett den häcka här, enl. meddel. av Nord vi. Den syd- 

 ligaste trakt, der den funnits häckande, är fjellvattnen i Helge- 

 land, 65 — 66' n. br. På Vesteraalen och Lofoten i okt. till apr. 

 på en grund vik, Barth* 1869. Övervintrar årligen vid kusterna 

 från Lofoten söderut. Under dec. 1871 iakttogos 100 st. i en vik 

 i Nordland. Vid Bergen erhållen d. ¥ 1870, Stejneger, 1880. 

 I Kristianiafjorden på öppna ställen om vintern parvis eller i små 

 flockar; erhållen d. IB 1862. Om vintern å öppna elvar och in- 

 sjöar. I trakten av Frederiksstad stundom till ett par hundra 

 st., skjutas ofta i Tensjön; visar sig stundom på HvalÖarna. En, 

 1313 m.m. lång, träffad vid Dröbak i febr. 1871, Collett. En 

 del kvarstannar utanför Nordlandens och Finmarkens kuster, 

 Nilsson. 



I Lule och Pite lappmarkers skogstrakter på myrarna och 

 i större antal längre mot norr, Löwenhjelm, 1846. Sågs i Gelli- 

 vara lappmark vid Karda-jaar d. ¥ 1861 sträckande mot Nietsukis: 

 fångas i rävsax på iskanten eller skjutes med lod, T. B., 1867. 

 I Lappland fångades förr Svanar i mängd, liksom Gäss, Änder, 

 Knipor, Skrak och Lom, Sam. Rheen. Svan kommer till Lapp- 

 land i stor mängd 'från Vesterhavef , Lehm, Scheffee, 1675. Före- 

 kommer på avlägsna myrar i Enare och Utsjoki lappmarker, 

 LiESTADius. Kom till Enare lappmark 1841 eller 1842 d. V vid 

 SV. vind och -t- 5 till 7" C; flere individer iakttogos i Enare först- 

 nämnde dag, Malm, 1844. Häckar ej vid Karesuando, men 6 — 8 mil 

 närmare fjellen och flyttade d. V i nordlig riktning, Ljistadius. 

 Häckar endast i norra Sverige, kom till Sorsele i mars, och 'hanarna' 

 kommo först, Nilsson. I Jemtland om sommaren mindre allmän 



